Серія: Філософія, культурологія, соціологія
Вісник Маріупольського державного університету. Серія: Філософія, культурологія, соціологія Vìsnik Marìupolʹsʹkogo deržavnogo unìversitetu. Serìâ: Fìlosofìâ, kulʹturologìâ, socìologìâ Bulletin of Mariupol State University. Series: Philosophy, Cultures Studies, Sociologi ISSN 2518-1343 (online) Ідентифікатор онлайн-медіа: R40-05780
Концепція порожнечі (Шуньяти) як основа розуміння реальності у дзен-буддизмі: культурні трансформації в Японії
Метою статті є аналіз концепції порожнечі (шуньяти) як базового поняття буддійської філософії та її розвитку у дзен-буддизмі, а також виявлення впливу цієї концепції на формування уявлень про реальність і культурні практики Японії. У роботі розглянуто походження та філософське значення шуньяти, онтологічні та епістемологічні аспекти, особливості мовного вираження. Проаналізовано практичний вимір через досвід пробудження (саторі), роль коанів та медитації дзадзен. Окрема увага приділена культурним проявам: естетиці вабі-сабі, архітектурі та садово-парковому мистецтву, чайній церемонії та поезії хайку. Показано, що прийняття непостійності та відмова від субстанційного мислення формують характерні риси японської культури й залишаються актуальними для сучасного міжкультурного діалогу та переосмислення реальності.
Авторське право (c) 2025 Серія: Філософія, культурологія, соціологія
«ІІ. Założenie placówki L. Idzikowskiego (1858-1920)» Єжи Ідзіковського як джерело нових фактів щодо діяльності київської видавничої фірми Ідзіковських
Стаття є продовженням дослідження діяльності київської книго- та ното-видавничої фірми «Леон Ідзіковський». У статті звертається увага на архівні матеріали, зокрема, залучається мемуарна спадщина родини Ідзіковських, а саме — документ «Pamiętniki Idzikowskich. Historia placówki wydawniczo-muzycznej pod firmą Leona Idzikowskiego [w Kijowie 1858–1950]» Єжи Ідзіковського. Опрацьовано другий розділ документу, присвячений київському періоду діяльності фірми, уточнено та верифіковано певні відомості, встановлено нові факти про діяльність Ідзіковських у Києві.
«Календар знаменних і пам’ятних дат Волині» як довідкове краєзнавче видання Волинського краю
В умовах зростаючого цифрового інформування суспільства роль друкованих довідкових видань залишається стабільно затребуваною. Адже там концентрується інформація, яка подається стисло, компактно, аналітично виважено. У цьому літературному сегменті своє місце займають локальні (краєзнавчі) довідкові видання, які знайомлять з пам’ятними подіями на території краю, життєписами (не)відомих земляків, історією архітектурних пам’яток, які ввійшли до духовно-мистецької скарбниці певної української території. Автори статті розглядають і характеризують «Календар знаменних і пам’ятних дат» як рекомендаційний бібліографічний довідник, універсальне періодичне довідкове видання, підкреслюють його значення як інформаційного продукту, що надає дієву допомогу у роботі установ, організацій, закладів освіти і культури. Підкреслюються особливості структури видання такого типу, його складові елементи, значення у мережі соціальних комунікацій, можливості використання на загальноукраїнському та локальному рівнях. Вочевидь поява такого національного універсального довідкового видання, визначила роль Календарів у сфері соціальних комунікацій. Суттєва увага звертається на «Календар знаменних і пам’ятних дат Волині», як багатолітнього (перший випуск з’явився у 1991 році) науково-популярного видання довідкового змісту. У ньому сконцентровано інформативний матеріал про важливі події з історії Волинської області, ювілеї уродженців краю, видатних діячів, які життям або діяльністю пов’язані з Волинню, вміщено інформацію про ювілейні дати від часу першої писемної згадки про населені пункти та спорудження пам’яток архітектури Волинського краю.
рекомендаційний бібліографічний посібник
calendar of significant and memorable dates
Мандрівні музиканти в українській культурі XVII-XIX століть – функції, традиції та вплив
У роботі розглянуто соціальний статус мандрівних виконавців, їхню роль у збереженні історичної пам’яті та формуванні культурної ідентичності. Аналізуються чинники, що сприяли виникненню цього явища, механізми передачі усної традиції та зміни в діяльності музикантів під впливом соціально-політичних трансформацій. Доведено, що мандрівні музиканти відігравали ключову роль у збереженні та трансляції усної народної традиції, слугуючи важливими посередниками між різними соціальними верствами. Їхній репертуар відображав історичні події, суспільні настрої та національні ідеї, формуючи у слухачів історичну свідомість. Визначено, що функції мандрівних виконавців не обмежувалися музично-розважальним аспектом, а включали просвітницьку та релігійну складові. Отримані результати можуть бути використані у сферах музичної етнології, історії української культури та освітньої діяльності, сприяючи збереженню нематеріальної культурної спадщини.
Медіаменеджмент та PR в контексті проблеми збереження культурної ідентичності у цифровому суспільстві
У статті досліджується роль сучасних комунікаційних технологій у трансформації публічного простору та культурної самосвідомості. Автор аналізує, як цифрова глобалізація змінила традиційні форми комунікації і призвела до кризи довіри до класичних ЗМІ серед певних соціальних груп. Водночас вона відкрила нові можливості для комунікації та конструювання репутації. Особлива увага приділяється взаємодії медіа з аудиторією, орієнтованою на традиційні релігійно-етичні цінності, та ролі PR у побудові комунікацій, що враховують моральний і культурний контексти. PR розглядається не лише як технологія впливу, а як стратегічний інструмент підтримки гуманістичних цінностей і збереження ідентичності в умовах глобалізації та інформаційної війни, зокрема в контексті агресії Росії проти України. Представлена точка зору С.Гантінгтона на проблему ідентичності як самоідентифікації індивіда або групи, в якій війна виступає каталізатором для культурної ідентичності. Здійснено огляд теоретичних засад медіаменеджменту та зв’язків з громадськістю, зокрема через праці західних науковців (Б. Бруннер, К. Валентіні, Д. Верчич, К. Фреберг, Р. Тенч). Дослідники зв’язків з громадськістю вважають, що PR в сучасних умовах має враховувати проблематику суспільних і культурних трансформацій, що стосуються національних цінностей і культурної ідентичності. Зважаючи на те, що основна роль зв’язків з громадськістю полягає у створенні та підтримці взаємовигідних відносин між організаціями та громадськістю, існує нагальна потреба в розробці нових глобальних теорій PR, які можуть відповідати глобалізації та її викликам. Проаналізовано, як глобальні комунікаційні стратегії можуть сприяти або, навпаки, загрожувати локальним культурам, зокрема через явище культурної гомогенізації. Автор наголошує на необхідності етичної відповідальності PR-практик і важливості їх культурної адаптації до потреб конкретних спільнот. У висновках зазначено, що PR і медіаменеджмент можуть стати ефективними інструментами захисту національної культурної ідентичності за умови стратегічного використання в інтересах суспільства. Це передбачає створення власних наративів, просування української культури через цифрові платформи, розвиток інформаційної стійкості та врахування міжкультурних чинників у публічній комунікації.
Візуалізація музики в танці: культурологічний аналіз
У статті розглядаються проблеми взаємодії музики і танцю, хореографічної візуалізації музики. На основі вивчення сучасних наукових джерел розкриваються питання творчості знакових постатей у хореографії, які здійснили вплив на хореографію ХХІ століття. Авторські рефлексії професійних хореографів спрямували на аналіз вистав Іржі Кіліана «Stoolgame» і Лідії Вос «На межі ілюзії» та виокремлення в них послідовності у взаємодії «музика – танець (хореографія) – візуалізація». Така послідовність визначила специфіку презентації оригінальної музичної композиції норвезького композитора Арне Нордхейма зі смисловим навантаженням від політичних подій (вторгнення радянських військ до Чехословаччини, 1968) у хореографію «Stoolgame» І. Кіліана. Музичний колаж з творів Й. С. Баха, Ф. Трістано, К. Крейга, Д. Хоупа, В. Мертенса, Д. О'Галлорана, В. Аксельрода, Т. Гонсінорі Кондо, Т. Сімони та інших авторів – презентував серію мініатюр Лідії Вос «На межі ілюзії». Музичний колаж з різних стилів у візуалізував хореографічні пошуки авторки. Металеві тембри, побутові звуки посилили виразність сценічного простору з наростаючою емоційною напругою.
Динамічна семіотика поліфактурності у творах для фортепіано Мирослава Скорика
У статті розглядається багатовимірність фактурних прийомів, використаних в фортепіанних опусах українським композитором М. Скориком, а саме комплекс ритмічно-фактурних, динаміко-фактурних, інтонаційно-фактурних, тембрально-фактурних, агогічно-фактурних, артикуляційно-фактурних, пластично-фактурних рис-ознак, які формують його стильову манеру, його творче амплуа, власне – єдність образу/означення і поняття/означуваного. Виконавський стиль для композитора/музиканта завжди виступає цілісною системою естетичних принципів (етико-естетичних концепцій) та засобів виразності, характерних для індивідуальної артистичної манери або для конкретної художньої епохи (див. Чинаев, В., 1995). Тому розгляд фортепіанної композиторської творчості М. Скорика був би фрагментарним з одного боку – без звернення до мистецької аури-реальності, безпосереднього «простору для думок»/lived space (до певних, іманентно притаманних композиторові, «образно-тематичних й жанрово-стильових акцентів» за К. Іваховою (Івахова, К., 2013, с. 279), а з іншого – без його нерозривного зв’язку із універсальною еволюцією культури. Адже на зміну чіткості форми проєкту модернізму приходить анархійний простір (антиформа) постмодернізму, з його на перший погляд випадковістю/алеаторикою суміші музичного матеріалу, насправді ж «ігровим полем» можливостей для виняткових мистецьких дій (полем «мовної дисперсії»).
способи інтерпретації музичних рис-ознак
ways of interpreting musical characteristics
Соціальна профілактика девіантної поведінки старшокласників загальноосвітньої школи
Стаття присвячена дослідженню соціальної профілактики девіантної поведінки серед старшокласників загальноосвітньої школи. Девіантна поведінка виступає серйозною проблемою, яка може мати негативні наслідки для самої особистості, її оточення та суспільства в цілому. У статті аналізуються основні причини, що сприяють виникненню девіантної поведінки серед старшокласників, такі як неприйняття соціальних норм, недостатня родинна підтримка, вплив ровесників та неадекватна шкільна атмосфера. Розглядаються також індивідуальні фактори, такі як низька самооцінка, відсутність цілей у житті та труднощі в соціальній взаємодії. Представлено різні методи соціальної профілактики, які допомагають попередити виникнення та подолати девіантну поведінку серед старшокласників. Проаналізовано роль школи, сім'ї та громадськості у формуванні позитивної поведінки учнів. Розглядаються методи психологічної та соціальної підтримки, які сприяють зміцненню самооцінки та розвитку соціальних навичок старшокласників. Наголошено на розумінні і визнанні необхідності соціальної профілактики девіантної поведінки серед старшокласників та пропонує конкретні стратегії та методи для досягнення цієї мети. Соціальна профілактика не тільки допомагає уникнути негативних наслідків для особистості та суспільства, але й сприяє позитивному розвитку та самореалізації старшокласників.
соціальна профілактика девіантної поведінки підлітків
social Prevention of deviant behavior of adolescents
Авторське право (c) 2024 Серія: Філософія, культурологія, соціологія
Організація безбар’єрного інклюзивного туризму в громаді органами місцевого самоврядування
Статтю присвячено проблемі організації безбар’єрного інклюзивного туризму органами місцевого самоврядування під час воєнних та післявоєнних дій. Описуються рекомендації для вдалого створення безбар’єрности в громадах, що також може бути засобом для відволікання від постійних обстрілів під час війни. Стаття починається з діагностики кількості людей з інвалідністю у країні та аналізу джерел, до яких увійшли розробки проєкту Першої Леді щодо безбар’єрності. Описано витрати за зруйновані об’єкти інфраструктури,що були спричинені воєнними діями. Завдяки вивченим джерелам було розписано поняття «безбар’єрність». Обґрунтовано поняття доступного простору та універсального дизайну, також наведено приклади, що відрізняють ці два поняття. Проаналізовано принципи, які бажані для організації безбар’єрності в громаді. Після розуміння організації доступності випливає інклюзивний туризм, як можливість для розвитку туристичної складової громади та для збільшення привабливості. Обґрунтовано термін «інклюзивний туризм» і його основні фактори, а також відмінності, що відокремлюють даний вид туризму. Описано негативні риси організації інклюзивного туризму. Наведено приклади реалізації планів щодо безбар’єрності в різних сферах роботи органів місцевого самоврядування, у які входить безпека, технічне та архітектурне облаштування, обговорення інклюзивного туризму разом з представниками, що мають інвалідність, рекламні поширення, можливість рентабельності. Також виділено момент щодо потреби в навчанні та підвищенні кваліфікації працівників у сфері безбар’єрності. Прописано, що державі необхідно змінити підхід до роботи з людьми з інвалідністю. Під кінець визначено, що організація безбар’єрного інклюзивного туризму неможлива без залучення різних спеціалістів, тому потребує лише комплексного втручання.
Світова практика релігійого виховання у шкільних закладах
Статтю присвячено опису сучасного досвіду та практик, які використовуються у навчальних закладах різних країн щодо релігійного виховання дітей. Практика релігійного виховання у сучасному світі є досить обговорюваним питанням, так як не всі люди відносять себе до якоюсь релігії та всі сприймають релігійність по різному. Тому важливість існування такого предмета у школах багатьма батьками, дослідниками та чиновниками ставиться під питання. А через різний ступінь впливу релігія в різних країнах, практики та закони про проведення релігійного виховання можуть значно відрізнятися залежно від регіону. Складнощі в релігійному вихованні полягають у відмінності ступеня релігійності в сім'ях, через що релігійне виховання багатьма сприймається як те, що має проводитися вдома, але не повинно нав'язуватися під час уроків. Стереотипне мислення та часто негативний настрій батьків стає перешкодою для повноцінної організації релігійної освіти, метою якої, як оголошують багато держав, є не нав'язування релігії, а надання знань про релігію для формування уявлення про такий соціальний фоном у дітей. Тим не менш, формування цих навичок по-різному представляється в різних країнах. Акцентовано, що суть релігійного просвітницта має лягати в інформуванні про саму сутність релігії як соціального явища, а програми з виховання повинні являти собою комплексні підходи до освіти школярів, у тому числі з майданчиком для критичного мислення та науковості.
Правовий статус українських вимушених мігрантів: особливості міжнародного регулювання
Статтю присвячено аналізу особливостей міжнародного регулювання правового статусу українських вимушених мігрантів, як міжнародних, так і внутрішніх. Відзначено, що міжнародні вимушені мігранти за своїм правовим статусом поділяються на три основні категорії: біженці; особи, що шукають притулку; особи зі статусом тимчасового захисту. Розробка правових засад, які б регулювали міжнародну вимушену міграцію, розпочалася в межах діяльності Ліги Націй після Першої світової війни та продовжилася в рамках структур ООН після Другої світової війни. Сьогодні основною агенцією, яка займається питаннями вимушеної міграції, являється Міжнародна організація у справах біженців. Ключовим документом, який регулює статус міжнародних вимушених мігрантів, являється «Конвенція про статус біженців» 1951 року, хоча в останні роки було прийнято значну кількість нормативних актів в цій сфері: «Дублінський регламент», «Нью-йоркська декларація про біженців та мігрантів», «Глобальний договір щодо біженців» тощо. З’ясовано, що найбільш тривалу історію правового регулювання має категорія «біженець». На відмінно від біженців, правовий статус осіб, що шукають притулку, чітко не прописано в міжнародних документах. Основні міжнародні документи, що регулюють статус вимушених мігрантів, де-факто включають осіб, що шукають притулок, до категорії біженців, однак відсутність цієї категорії в міжнародному праві де-юре робить цей статус дуже хитким, а становище безправним. Тимчасовий захист регулюється «Директивою про тимчасовий захист», яка була прийнята Радою ЄС у 2001 році після конфліктів на території колишньої Югославії. В перший та поки що єдиний раз ця директива була активована на початку повномасштабного російського вторгнення в Україну в 2022 році. Визначено, що статус внутрішніх вимушених мігрантів (внутрішньо переміщених осіб - ВПО) тривалий час взагалі не було врегульовано на міжнародному рівні. Документ, який мав врегулювати статус ВПО – «Керівні принципи з питань внутрішнього переміщення», був представлений ООН у 1998 році. Для України внутрішня вимушена міграція стала новим соціальним феноменом, до якого вітчизняна нормативно-правова система не була готова. Правова база, яка б регулювала питання, пов’язані з ВПО, почала розроблятися вже в умовах фактичного існування в суспільстві значної кількості громадян даної категорії.
Соціально-структурні характеристики колаборантів на тимчасово окупованому Півдні Запорізької області
Статтю присвячено актуальним проблемам дослідження співпраці місцевого населення із російськими окупантами у південних районах Запорізької області. Засновуючись на емпіричному матеріалі із відкритих джерел (регіональні телеграм-канали), співавтори ставлять за мету визначити динаміку соціально-структурних характеристик колаборантів протягом останніх років. Війна та окупація у статті розглядаються як процес радикальної ломки соціальної структури. В контексті цього колабораціонізм трактується як одна із захисних стратегій поведінки по той бік фронту, наголошується на необхідності його вивчення як складової загального соціального регресу. Співавтори підкреслюють, що серед посібників рашистів зростає частка молоді та міського населення. Також констатуються поступові зміни у соціально-професійній структурі колаборантів та різна інтенсивність соціальної мобільності у їхньому середовищі. У статті відзначається, що колабораціонізм все більше перетворюється із маргінальної соціальної практики на вимушену норму. Зафіксовано формування двох хвиль колаборантів, що суттєво різняться за своїм складом і призводять до розширення соціальної бази окупаційного режиму.
РЕЦЕНЗІЯ НА ВИДАННЯ Баковецька-Рачковська І. Поминальний хліб. Хліб, який їдять після смерті. Київ: Креативна агенція «Артіль», 2023. 48 с.
Проаналізована розвідка «Поминальний хліб. Хліб, який їдять після смерті» Ірини Баковецької-Рачковської –письменниці, етнографині,релігієзнавиці, дослідниці традиційної культури Полісся, фахівчині з питань національної ідентичності, менеджерки культури, авторки багатьох книг, членкині Національної спілки письменників України, Національної спілки журналістів України, Всеукраїнської музичної спілки, аспірантки Національного університету «Острозька академія», спеціальності 031 «Релігієзнавство», директорки Комунального закладу «Рівненський обласний центр народної творчості» Рівненської обласної ради. Наголошено, що ця книга є першою спробою у вітчизняній історіографії комплексно дослідити історико-культурне побутування поминальних хлібів як символу життя, ритуальної жертви та духовної традиції вшанування померлих. Авторка книги досліджує паралель двох трагічних для нашої Вітчизни періодів, двох геноцидів українського народу – Голодомору 30-х років ХХ століття в УСРР та російської військової агресії проти України 20-х років ХХІ століття. На її думку, з якою не можна не погодитися, вони мають «однаковий початок – бажання російських катів вбити українську самобутність: через смерть дочок і синів України, маніакальне бажання смерті українців та підкорення вільного народу. Але попри фізичне знищення, катування та вбивства українці плекають свою культуру, що визначає нас як націю» [Баковецька-Рачковська І. Поминальний хліб. С. 2]. Зазначено, що у контексті сучасної орієнтації української історії, етнографії, етнології, фольклористики, краєзнавства і культурології, спрямованих на аналіз історико-культурних процесів розвитку традиційної культури українців та перегляду усталених поглядів щодо сприйняття явищ та особливостей регіональної народної культури в Україні, обрання авторкою теми дослідження видається на часі. У книжці зібрані сучасні світлини поминально-обрядового хліба, експедииційний та етнографічний матеріал, а також національно-патріотичні вірші авторки, написані у драматичному сьогоденні України. Підкреслено беззаперечну наукову вартість і перспективність використання означеного дослідження в історичних, етнографічних, фольклорних, краєзнавчих і культурологічних дослідженнях, відповідно й у музейній та культурно-просвітницькій практиці, а також у закладах вищої освіти України в курсах «Історія України», «Історія української культури», «Українська етнографія», «Традиційна культура українців», «Культурологія». Вона є вагомим внеском Ірини Баковецької-Рачковської у розвиток української етнографії, фольклористики, краєзнавства і культурології та, безумовно, стане у нагоді науковцям, студентам, працівникам культури.
Музика нескорених: особливості діяльності колективу-переселенця – Маріупольського камерного оркестру «Ренесанс»
У статті досліджується період відродження колективу-переселенця Маріупольської камерної філармонії – камерного оркестру «Ренесанс» під керівництвом заслуженого діяча мистецтв України, художнього керівника і головного диригента Василя Крячка. Авторки висвітлюють перші концерти колективу-переселенця після виїзду з окупованого Маріуполя та визнання музики Нескорених у столиці. Виявлено, що Маріупольська камерна філармонія не має аналогів в Україні і є першим та єдиним закладом такого роду. До її складу увійшли всі базові оркестри міста: камерний оркестр «Ренесанс», муніципальний духовий оркестр і оркестр народних інструментів. Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору Встановлено, що завдяки директору камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» камерного оркестру «Ренесанс» В. Крячку не лише вціліла Маріупольська камерна філармонія, а й вижило близько 800 людей, серед яких багато дітей, зокрема і новонароджених, а також різні тварини. Авторами здійснено аналіз Авторами здійснено аналіз Авторами здійснено аналіз Авторами здійснено аналіз Авторами здійснено аналіз Авторами здійснено аналіз Авторами здійснено аналіз Авторами здійснено аналіз діяльності діяльності діяльності Маріупольського камерного оркестру «Ренесанс» після повномасштабного вторгнення РФ в Україну, якому вдалося відновити свою діяльність у Києві та новий проєкт «Філармонія нескорених», спрямований на підтримку музикантів із окупованих і деокупованих українських територій. У статті проаналізовано концертну програму оркестру в умовах повномасштабної війни та окреслені майбутні плани колективу-переселенця.
Репрезентації соціальних практик споживання алкогольних напоїв в українському кінематографі періоду незалежності
У статті досліджується складний взаємозв’язок між соціальними практиками споживання алкоголю та їхньою кінематографічною репрезентацією, що відображає суспільні зміни в пострадянських країнах після здобуття ними незалежності. Відбулася значна трансформація світоглядних парадигм, перехід від ідеологічного примусу до різноманітних визначальних чинників «нового життя», що підкріплені новознайденими свободами. Звільнення від авторитарного контролю принесло складні виклики, оскільки громадяни переходили від репресивного режиму до більш відкритого суспільства. У дослідженні розглядається динаміка трансформації світоглядних поглядів, що вдало віддзеркалюються в кінострічках, де алкоголь часто постає як мотив втечі та подолання дезорієнтації та проблем, що виникають унаслідок глибоких трансформаційних суспільних змін. Мета дослідження – проаналізувати специфіку репрезентації соціальних практик споживання алкогольних напоїв на прикладі українського кінематографу. Методологія дослідження. Використовується метод соціального аналізу задля висвітлення базових соціальних практик споживання алкоголю в українському кінематографі. Компаративний аналіз застосовується з метою окреслення типових моделей консьюмеризму, що транслюються крізь призму кінообразів. Крізь аналітичну призму концепції габітусу П'єра Бурдьє, в дослідженні показано тонкий взаємозв'язок між індивідуальними диспозиціями та суспільними структурами у формуванні сприйняття та репрезентації споживання алкоголю. Висновки. Розмаїття кіножанрів, що з'являється в українському кінематографі та використання продакт-плейсменту на тлі законодавчих змін щодо реклами алкоголю констатують складний взаємозв'язок між культурним виробництвом і споживчим сприйняттям. Підкреслено, що українське кіно слугує рефлексивною та формуючою силою у ставленні суспільства до алкоголю, відображаючи національну культурну та соціальну динаміку суспільства, яке долає значні виклики, пов'язані з ідентичністю та глобальною інтеграцією. Зображення алкоголю в кіно є багатогранним символом, який еволюціонує від феномену ескапізму до маркеру соціальних та економічних змін.
«Фольгова» ікона як символ народного спротиву радянському атеїзму: розвиток феномену «фольгової» ікони на українському Поліссі
Розвиток процесу формування національної ідентичності надзвичайно важливий в період російсько-української війни, адже саме в цей момент формуються світоглядні позиції, консолідуються цінності українського етносу, розвивається самопошук народності у суспільній площині, відбувається процес абстрагування від чужорідних наративів, штампів, комплексів. Велику роль у цьому процесі відіграє традиційна культура та релігійний сигмент свідомості українців, що в ході історико-культурного процесу синкретизувалися у духовну субстанцію української національної філософії. Саме вона стала основним прецентентом і, паралельно, головним блокуючим аспектом розвитку атеїстичної радянської ідеології, як найбільш вирогідного інструменту нівелювання національної свідомості, народної самобутності, розуміння етнічної ідентифікації. Відповідно, на підсвідомому рівні українського народу сформувався комплекс засобів спротиву загрозі знищення, проявом якого стали елементи релігійної атрибутики в контексті традиційної культури - зокрема, з’являється та активно масштабується феномен так званих «фольгових» ікон, який має глибоке українське народне історичне та культурне коріння, що легко адаптовується під соціальні можливості та релігійну ситуацію віруючих українців з метою збереження національної ідентичності, зокрема, на українському Поліссі. Останнім часом до визначення проблеми релігійності українського народу через прояв у народній культурі, мистецтві в історії України, а саме - початків розвитку «фольгової» ікони першопроходцями стали В. Шуліка та І. Гончар (ієродиякон Януарій), які відкрили для дослідників феномен «борисівської» ікони, яка виникає на українській Слобожанщині. Дана інформація нівелює позицію російської думки щодо «совєцкої ікони». В більшості авторка послуговується матеріалами власних польових досліджень щодо розвитку проблеми поширення «фольгової» ікони на українському Поліссі в контексті проявів традиційної культури, а також використовує матеріали справ Державного архіву Рівненської області щодо ситуації релігійного становища в регіоні в контексті радянської антирелігійної політики для висвітлення соціально-культурного преценденту масштабного та активного розвитку даної традиції на Рівненщині.
Відеомистецтво як технологія геокультурного позиціонування українства (аксіологічно-нормативний аналіз)
Статтю присвячено аналізу українського відеомистецтва періоду незалежності та визначено його ключові напрями та стилі; зроблено ціннісно-нормативний контент по ключових стилістичних когортах відеомистецтва в аспекті презентації культурної макроідентичності України; описано та структурувано ключові тематично-сюжетні інтенції окремих напрямків, стилів в сфері відеомистецтва в аспекті трансляції культурних кодів українського суспільства; побудовано культурно-історичну, аксіологічно-нормативну модель відеомистецтва України періоду незалежності як специфічної аксіосфери та інструменту трансляції культурної ідентичності та культурних кодів.
Кабаре в Україні як феномен доби модернізму
В статті досліджується поява та розвиток кабаре в Україні, шляхом контекстуалізації його в ширшому європейському та українському культурному просторі. Надається визначення кабаре як розважальної форми, що поєднує музику, театр і сатиру, яка набула популярності в Європі наприкінці XIX-го - на початку XX-го століть. У cтатті висвітлюється, як модернізм, з його прагненням до відходу від традиційних форм і пошуком нових мистецьких засобів вираження, знайшов у кабаре природного союзника. Окреслюється історичне походження кабаре в Європі, зокрема у Франції та Німеччині, де воно стало значним культурним явищем. Ключові місця, такі як Le Chat Noir у Парижі та Überbrettl у Берліні, розглядаються як основоположні простори для авангардної творчості та політичної сатири. Ці кабаре створили підґрунтя для адаптації та розвитку подібних закладів по всій Європі, в тому числі й в Україні. В Україні поява кабаре була тісно пов'язана з модерністськими імпульсами та культурним відродженням країни. Такі міста, як Київ, Львів та Одеса, стали центрами кабаре-культури, де традиційний український фольклор та сучасні мистецькі тенденції злилися воєдино. Українські кабаре були не лише розважальними закладами, вони також слугували платформами для соціальної та політичної критики, часто долаючи виклики цензури та репресій. Розглянуто унікальні характеристики українського кабаре, такі як поєднання місцевого фольклору, традиційної музики і танцю з модерністськими темами і політичною сатирою. Обговорюється вплив європейських митців і течій на українське кабаре, а також внесок ключових українських діячів, таких як Микола Садовський, Лесь Курбас і Юрій Шевченко. Наголошено на соціально-політичному контексті кабаре в Україні, зокрема впливі історичних подій, таких як Перша світова війна та короткому періоді української незалежності (1917-1921 рр.). Занепад кабаре в Україні пояснюється такими факторами, як політичні репресії за часів радянської влади, економічні труднощі та зміщення культурних смаків у бік кіно та радіо. Незважаючи на це, спадщина українського кабаре продовжує жити в сучасній культурі, впливаючи на сучасний український театр, музику та літературу.
«Вдягнута історія»: секонд-хенд та особистий імідж – «за» та «проти»
У науковій статті визначено, що сучасне суспільство визнає важливість іміджу та його ролі у визначенні особистості. Одним із аспектів, які можуть впливати на сприйняття, є вибір одягу. Секонд-хенд речі або речі другого сорту стали не тільки екологічною альтернативою, але й часто визначають стиль та імідж особи. Стаття є прикладом творчого завдання для студентів заочної форми навчання (есе-роздуми), з курсу «Іміджмейкінгу в культурному просторі». Метою статті є обґрунтування та надання ключових аргументів щодо використання вживаних речей під час створення особистого іміджу (іміджу журналіста). Новизна дослідження - проведення аналізу вибору стилю для представника журналістської професії. Розглянуто аргументи «за» та «проти» використання секонд-хенд речей для створення іміджу. З’ясовано, що «за» використання вживаних речей є екологічна складова, тривалість речей, унікальність та економія. Натомість, «проти» - несприятливий вигляд, гігієна одягу та тіла, обмежений вибір розміру. Запропоновано «модель» дій задля успішного формування особистого іміджу (еко дизайн, перетворення речей, комбінація старого та нового тощо). Доведено, що вибір та формування особистого іміджу справа суб’єктивна. Обираючи стиль для представлення у журналістській сфері, на нашу думку важливо зберігати баланс між професіоналізмом, комфортом та вираженням особистої індивідуальності.
Літопис Самійла Величка в культурній спадщині України
Серед вагомого розмаїття джерел з історії та культури модернової України, особливе місце посідають унікальні історико-літературні пам’ятки вітчизняної культурної спадщини, які відомі за загальною назвою – «Козацькі літописи» XVII–початку XVIII століття. Не перебільшуючи їх наукову вагу, можна без сумнівів стверджувати, що вони дійсно є фундаментом у формуванні вітчизняної науки з історії, філософії і культури України. У цьому контексті найбільший інтерес викликають літописи Самовидця, Григорія Грабянки, Густиський, Львівський, Острозький та інші. Разом з тим, не підлягає сумніву загальновідома у вітчизняній історіографії теза, що «лаври першості» належать шедевру барокової літератури і культури України – літопису Самійла Величка. Самійло Величко тримає першість у репрезентації детальної інформації щодо історії і культури низового та реєстрового козацтва і Гетьманщини, в основі якої – велика кількість вітчизняних (з Генеральної Військової Канцелярії Гетьманщини) та іноземних автентичних документальних і наративних джерел, що засвідчує унікальну науковість літопису та його непересічне місце у культурній спадщині України.
Інтермедії Якуба Гаватовича у ґенезі української драматургії абсурду: культурологічна рецепція
Культурологічний аналіз значущості Інтермедій Якуба Ґаватовича (Ґавата) у ґенезі української драматургії абсурду значною спрятиме розумінню особливостей культурного діалогу в України, соціального контексту творчої діяльності, сценічних інновацій українського експериментального театру. Метою представленої розвідки є огляд елементів дискурсу абсурду Інтермедіях Ґаватовича. Досягненню визначеної мети сприяло широке використання методів культурологічного аналізу, що допомогло систематизувати наявні джерела літературної творчості Ґаватовича та значний біографічний матеріал, дозволивши відтворити специфіку культурного контексту життя автора. Результати дослідження доведять, що Інтермедії Гаватовича включають такі елементи драматургії абсурду: фарс, гротеск, соціальна сатира сприяли. І зазначено, що саме ці жанрові елементи Інтермедій Ґаватовича, тональність його творів, художні прийоми, використані авторам, надають можливості визначити елементи драматургії абсурду в Інтермедіях Ґаватовича як спосіб символічного спротиву колоніальному пануванню. Вважаємо, що саме цей, постколоніальний, аспект творчості автора є найбільшою мірою затребуваним сучасним українським соціумом й театральним мистецтвом – зокрема.
Проблема сценічного бар’єру цікавила виконавців, педагогів та вчених ще з незапам’ятних часів та залишається надзвичайно актуальною для багатьох активних особистостей як політиків, ведучих, а особливо спортсменів та виконавців до сьогодні. Інколи навіть людина, яка впевнена в своїх силах панікує перед великою аудиторією. Проте якщо страх, як почуття, що допомагає у важких життєвих ситуаціях, є цілком нормально, то фобія – дуже інтенсивна емоція, що змушує змінювати життєві плани, заважає здійсненню мрій. В ситуації сценічного виступу ми маємо справу з глософобією, що в медичному словнику позначена як тотальна боязнь виступати на сцені. В більшості людей хвилювання перед сценою ґрунтується на боязні втратити професійне «обличчя», постати перед публікою в непривабливому світлі низько інтелектуальної людини. Сценічна діяльність для піаніста-виконавця завжди буде хвилюючим явищем, проте є виконавці із сильною психікою, які будь-яке хвилювання повернуть собі на користь, акумулюють всі свої виконавські можливості. Особливу увагу проблемі сценічного хвилювання надавали С.Науменко, Г. Ципін, Г. Коган, Л. Баренбойм, А. Рубінштейн, О. Гольденвейзер, С. Савшинський, А.Саннікова. В статті також розкрите бачення вирішення проблеми сценічного хвилювання відомим англійським педагогом Е.Вейсом.
Результативність упровадження сертифікатної програми «Організація та режисура культурно-мистецьких проєктів» під час війни
У статті порушується актуальне питання підвищення якості вищої освіти через введення в освітній процес вишів таких додаткових компонент, як сертифікатні програми, з урахуванням досвіду зарубіжних університетів. Мета наукової розвідки полягає у доведенні важливості та результативності впровадження сертифікатної програми «Організація та режисура культурно-мистецьких проєктів» в освітній процес Херсонського державного університету. Авторкою подано коротку характеристику названої сертифікатної програми та її структурних компонент; розкрито сутність термінів: «культурно-мистецький проєкт» та «відеоконтент». У дослідженні здійснено порівняльний аналіз творчих проєктів, створених здобувачами вищої освіти за мирних часів і у реаліях сьогодення, що дало можливість визначити особливості культурно-мистецьких проєктів, створених під час війни, а саме: кардинальну зміну тематики проєктів; використання здобутків вітчизняної культури при написанні сценаріїв і викладу матеріалу лише державною мовою; відеоконтентний формат культурно-мистецьких проєктів; різноманітність та інноваційність художніх форм культурно-мистецьких проєктів-відеоконтентів. Результатом успішного засвоєння названої сертифікатної програми є: сформована інтегральна професійна компетентність здобувачів – здатність до продуктивного розв’язання складних завдань, практичних проблем у галузі професійної діяльності з організації культурно-мистецьких проєктів та їх режисури, що передбачає застосування теорій, технологій, методів, прийомів театральної педагогіки в сфері організації та режисури різноманітних масових заходів, здійснення інновацій для забезпечення культурних потреб суспільства та викликів сучасності.
особливості культурно-мистецьких проєктів-відеоконтентів під час війни
features of military cultural and artistic video content projects
Конфігурація фестивального процесу мистецтв ілюзіонізму в діалогах міжкультурної взаємодії
У статті проаналізовано специфіку фестивального руху ілюзійного мистецтва, вплив даного феномену на поле міжкультурної взаємодії. Наголошено на трансформаційних процесах зазначеного явища, шляхом порівняння визначена проблематика виділеного соціокультурного процесу. Метою дослідження є розкриття чіткого механізму в послідовності функціонування фестивалів ілюзіонізму для відтворення самостійної динаміки в середині країни, що надає безсумнівні перспективи соціокультурного, економічного характеру. Обґрунтована значущість даного процесу, який вбирає в себе основні сучасні спрямування арт-ринку, об’єднавшись в загальну систему як вербальної так і не вербальної комунікації всього світу. Методологічними засадами дослідження є історичний, герменевтичний та структурно-функціональний. Наукова новизна дослідження полягає в тому, що вперше в проблемному полі культурології, проаналізовано фестивалі мистецтва ілюзіонізму. Методами дослідження є: компаративний, який дав змогу шляхом порівняння встановити відмінність історичних явищ в фестивальному процесі ілюзіонізму; аналітичний сприяв висвітленню характерної специфіки та особливостей фестивалів ілюзійного мистецтва; типологічний допоміг визначити основні під типи фестивалів ілюзіонізму, а також сформував динаміку зазначеного фестивального руху в проблемному полі України. Висвітлено українську школу мистецтва «Ілюзії та маніпуляції» її особливість та роль в інтеграційному шляху до співпраці з міжнародним простором зазначеного інституту, який надає чіткі можливості кооперації та симбіозу міжкультурного обміну крізь призму фестивального процесу мистецтва ілюзіонізму. У висновках автор підкреслює, що фестивальна дія націленого явища, створює перспективи для розвитку країни, утворює ряд діалогової систематичності міжкультурного виміру Такий процес істотно відкриє нове поле міжкультурної взаємодії, зможе ідентифікувати та поширити українську культуру в багатовимірному аспекті. The article analyzes the specifics of the festival movement of illusion art, the impact of this phenomenon on the field of intercultural interaction. Emphasis is placed on the transformational processes of this phenomenon, by comparison the problems of the selected socio-cultural process are determined. The aim of the study is to reveal a clear mechanism in the sequence of functioning of festivals of illusionism to reproduce the independent dynamics in the middle of the country, which provides undoubted prospects for socio-cultural, economic nature. The significance of this process, which incorporates the main modern trends of the art market, is united in a common system of both verbal and non-verbal communication around the world. The methodological principles of the study are historical, hermeneutic and structural-functional. The scientific novelty of the study is that for the first time in the problematic field of culturology, the festivals of the art of illusionism are analyzed. The research methods are: comparative, which made it possible by comparison to establish the difference between historical phenomena in the festival process of illusionism; analytical contributed to the coverage of the specifics and features of festivals of illusion art; typological helped to determine the main types of festivals of illusionism, as well as formed the dynamics of this festival movement in the problem field of Ukraine. The Ukrainian School of Art "Illusions and Manipulations" highlights its feature and role in the integration path to cooperation with the international space of the institute, which provides clear opportunities for cooperation and symbiosis of intercultural exchange through the prism of the festival process of illusionism. In conclusion, the author emphasizes that the festival action is a targeted phenomenon, creates prospects for the country's development, creates a number of dialogic systematic intercultural dimension.
Авторське право (c) 2022 Серія: Філософія, культурологія, соціологія
Ґенеза туристичних дестинацій Центральної України як культурологічний чинник збереження самоідентичності українців в ХІХ столітті
Стаття присвячена аналізу основних культурологічних чинників виникнення туристичних дестинацій в Центральній Україні протягом ХІХ століття. Здійснюється спроба відслідкувати суспільний розвиток в контексті зародження туристичної активності. Описуються культурні процеси, що вплинули як на збереження ідентичності українців, що перебували під чужоземним правлінням, так й на ґенезу туристичних дестинацій в цьому регіоні. Підкреслюється важливість всебічного, ґрунтовного наукового дослідження даної тематики. Досліджуючи ґенезу туристичних дестинацій автор звертає увагу на важливість всебічних міждисциплінарних досліджень, спрямованих не лише на ретроспективу даного питання та процесу збереження самоідентичності українців в ХІХ століття, але й на захист культурних цінностей, пам’яток, історичної пам’яті та ідентичності народу в новітній період існування Української держави. Методологія роботи базується на використанні загальнонаукових та спеціальних методів, зокрема: аналізу, синтезу, генетичного, культурологічного та інших. Застосовується також системний аналіз культурологічних складових відповідного періоду та регіону з метою виявлення тих соціокультурних процесів, що відповідають тематиці дослідження. Робиться висновок, що питання ідентичності тісно пов’язані з вивченням та охороною історико-культурних пам’яток, розвитком та популяризацією в країні і закордоном матеріальних та духовних скарбів культури, що одночасно є також привабливими туристичними дестинаціями для відвідувачів з усього світу. Цей дослідницький підхід в сфері становлення, розвитку культури і туризму може стати основою для нових фахових праць та корисним підґрунтям для перспективних рішень і комплексних заходів відповідних державних органів та установ. Abstract. The article is devoted to the analysis of basic culturological factors of the emergence of tourist destinations in the Central Ukraine in the 19TH century. The attempt has been made to trace social development in the context of the origin of tourist activity. The cultural processes that affected both preservation of the identity of Ukrainians being under foreign reign and the genesis of tourist destinations in this region are described. The importance of a comprehensive thorough scientific research of this topic is emphasized. Exploring the genesis of tourist destinations, the author draws attention to the importance of comprehensive interdisciplinary research aimed not only at a retrospective of preservation of the self-identity of Ukrainians in the 19TH century, but also protection of cultural values, monuments, historical memory and identity of the people in the modern period of existence of the Ukrainian state. Methodology of the paper is based on using general scientific and special methods, namely: analysis, synthesis, genetic, culturological one, etc. The systemic analysis of culturological components of the respective period and region is also applied in order to identify those socio-cultural processes that correspond to the research topics. It is concluded that the issue of identity is closely connected with the study and protection of historical and cultural monuments, development and popularization of material and spiritual treasures of culture in the country and abroad that are at the same time attractive tourist destinations for visitors from around the world. This research approach in the sphere of formation, development of culture and tourism can be the basis for new professional research and a useful basis for promising solutions and comprehensive measures of relevant state bodies and institutions.
Види мистецтва у логіці формування культурного середовища
Статтю присвячено особливостям формування культурного простору – зосередивши увагу на проблемі осмислення видів мистецтв; наголошено, що дана проблема має довгу й вкрай насичену історію свого становлення та розвитку. Проаналізовані теоретичні напрацювання Г. С.-Вікторського, Л.Б. Альберті, Ф.Е. д’Обіньяка, Дж. Маріно, М. Дессуара, Е. Суріо, Р. Канудо тощо; описано і структуровано ключові етапи теоретичного обґрунтування видів мистецтв (театр, музика, поезія, кінематограф тощо), визначено проблемні аксіоми та намічено перспективи дослідження цієї теми.
види мистецтв (театр, музика, поезія, кінематограф тощо)
art forms (theatre, music, poetry, cinematography, etc.)
Театрально-декораційне мистецтво Закарпаття у соціокультурному просторі України ХХ століття (45–90-ті роки)
Статтю присвячено розгляду театрально-декораційного мистецтва Закарпаття у соціокультурному просторі України ХХ століття (45–90-ті роки). Визначаються тенденції розвитку та пошуків театрально-декораційного мистецтва Закарпаття. Описуються культурні процеси, що вплинули на розвиток театрально-декораційного мистецтва Закарпаття в контексті соціокультурного простору України означеного періоду. Розгляд театрально-декораційного мистецтва Закарпаття є спробою здійснити узагальнення та ввести до наукового обігу це поняття, розкриваючи його ґенезу та зв’язок із художньо-культурними процесами та новими концепціями сучасного візуального мистецтва на Закарпатті. Для вирішення поставлених завдань у статті було використано культурологічний, системний, компаративний, аналітичний та інші методи дослідження. Наукова новизна дослідження полягає в тому, що вперше у культурології проаналізовано театрально-декораційне мистецтво Закарпаття у соціокультурному просторі України ХХ сторіччя (45–90-ті роки).
Історико-культурний аналіз театрально-декораційного мистецтва Закарпаття 20–40 -х років ХХ сторіччя
Статтю присвячено розгляду театрально-декораційного мистецтва Закарпаття періоду 20–40-х років ХХ століття. Визначаються витоки та тенденції розвитку театрально-декораційного мистецтва Закарпаття. У дослідженні застосований історико-культурний аналіз процесів у закарпатському театрі, які сприяють поглибленому вивченню цих та інших питань. Розгляд театрально-декораційного мистецтва Закарпаття є першою спробою здійснити узагальнення та ввести до наукового обігу це поняття, розкриваючи його ґенезу та зв’язок із художньо-культурними процесами та новими концепціями сучасного візуального мистецтва на Закарпатті. The article considers theatrical and decorative art of Transcarpathia in the period of the 20–40s of the XX century. The paper examines the origins and trends of theatrical and decorative arts of Transcarpathia. The study uses historical and cultural analysis of the processes in the Transcarpathian theater, which contribute to the in-depth study of these and other issues. Describing the theatrical and decorative art of Transcarpathia the author intends to generalize and introduce this concept into scientific circulation, revealing its genesis and connection with artistic and cultural processes in Transcarpathia, new concepts of modern visual art.
Рецензія на видання Історія української культури (від стародавніх часів до ХІХ століття): ілюстрована хрестоматія. У 3-х частинах. / за загал. ред. проф. Ю. С. Сабадаш. – Ч 1. – К.: Видавництво Ліра-К, 2020. – 320 с.
У рецензії проаналізована ілюстрованої хрестоматії з історії української культури. Наголошено, що ця книга є першою спробою у вітчизняній навчальній літературі комплексно представити історико-культурну ґенезу України від стародавніх часів до ХІХ століття. Зазначено, що у контексті сучасної орієнтації вітчизняної вищої освіти, спрямованої на аналіз феномену української культури та перегляду усталених поглядів щодо сприйняття її явищ, поява рецензованої нами хрестоматії видається на часі. У рецензії підкреслена беззаперечна фактологічна вартісність і перспективність використання ілюстрованої хрестоматії з української культури у закладах вищої освіти України в курсах «Історія української культури», «Історія України», «Українська етнографія», «Традиційна культура українців», «Історія українського мистецтва», «Культурологія»; в культурологічних, історичних, етнографічних, краєзнавчих студіях; у музейній та культурно-просвітницькій практиці. Історико-культурні нариси, сформульовані до кожного з п’яти розділів хрестоматії, унікальний документальний та ілюстративний матеріал, є вагомим підґрунтям для успішного засвоєння студентами знань з історії української культури. Хрестоматія стане у нагоді не тільки студентам, а й працівникам культури і тим, хто цікавиться культурою нашого народу. The review analyzes an illustrated anthology on the history of Ukrainian culture. It is emphasized that this book is the first attempt in Ukrainian educational literature to present comprehensively the historical and cultural genesis of Ukraine from ancient times to the XIX century. It is noted that in the context of the modern orientation the domestic higher education is aimed at analyzing the phenomenon of Ukrainian culture and revising established views onto the perception of its phenomena, the issue of the announced anthology seems relevant to us. The review emphasizes the indisputable factual value and prospects of using the illustrated anthology on Ukrainian culture in institutions of higher education of Ukraine in the courses “History of Ukrainian culture”, “History of Ukraine”, “Ukrainian Ethnography”, “Traditional Culture of Ukrainians”, “History of Ukrainian Art”, “Cultural Studies”; in cultural, historical, ethnographic, local history studies; in museum, cultural and educational practices. Historical and cultural essays formulated for each of the five sections of the anthology, unique documentary and illustrative material are a significant basis for students’ successful assimilation of knowledge onto the history of Ukrainian culture. The textbook will be useful not only for students, but also for cultural workers and those who are interested in the culture of our nation.
Авторське право (c) 2020 Серія: Філософія, культурологія, соціологія
Конференція відбулась 30 вересня 2020 року із ініціативи кафедри культурології та інформаційної діяльності Маріупольського державного університет. Співорганізаторами конференції виступили Наукова бібліотека Маріупольського державного університету, Наукова бібліотека Приазовського державного технічного університету, КУ «Централізована бібліотечна система» м. Маріуполь, Донецька обласна наукова дитяча бібліотека, Фонд збереження культурної спадщини Маріуполя. Конференція пройшла із участю представників Національної бібліотеки Білорусі, Білоруського державного університету культури і мистецтв, м. Мінськ, Коледжу мистецтв м. Могильов.