Вісник Маріупольського державного університету. Серія: Економіка. Vìsnik Marìupolʹsʹkogo deržavnogo unìversitetu. Serìâ: Ekonomìka Bulletin of Mariupol State University. Series: Economics ISSN 2518-1394 (Online) Ідентифікатор онлайн-медіа: R40-05778
Демографічна безпека України в умовах війни: ключові загрози й економічні ефекти
У статті здійснено комплексний аналіз демографічної безпеки України впродовж усього періоду незалежності з урахуванням структурних трансформацій, посилених повномасштабною збройною агресією. Обґрунтовано, що демографічні процеси є системоутворювальним чинником національної безпеки, оскільки безпосередньо впливають на відтворення трудового потенціалу, формування людського капіталу, соціально-економічну стабільність та обороноздатність держави. Виявлено ключові загрози демографічній безпеці, серед яких тривала депопуляція, стійко низька народжуваність, надлишкова смертність, прискорене старіння населення та масштабні міграційні втрати. Показано, що повномасштабна війна стала потужним демографічним шоком, який значно поглибив наявні дисбаланси та посилив ризики довгострокового скорочення чисельності населення. Проаналізовано взаємозв’язок демографічних змін з економічною динамікою, зокрема вплив вікової структури, демографічного навантаження та міграційних процесів на рівень економічного розвитку. Доведено, що демографічні зміни мають інерційний характер і формують довгострокові обмеження та можливості післявоєнного відновлення України. Зроблено висновок про необхідність реалізації комплексної демографічної, соціальної та міграційної політики, спрямованої на підвищення демографічної стійкості та забезпечення економічної безпеки держави.
Авторське право (c) 2026 Серія: Економіка
Інтеграція ESG-підходів у механізм державної інвестиційної політики України
Статтю присвячено дослідженню теоретичних та практичних аспектів імплементації екологічних, соціальних та управлінських чинників (ESG) у систему державного управління та інвестиційної політики України. Проаналізовано сучасні виклики та загрози інвестиційній привабливості країни в умовах воєнного стану та економічної нестабільності. Виявлено основні інституційні проблеми, які заважають повноформатному впровадженню стандартів сталого розвитку в державний сектор. Запропоновано авторський комплекс заходів для реформування інвестиційного середовища, що включає створення Національної ради зі сталого інвестування, запуск цифрового ESG-хабу та розроблення профільного законодавства. Обґрунтовано доцільність та специфіку інтеграції ESG-критеріїв у діяльність підприємств оборонного сектору економіки як базису для залучення іноземного капіталу в повоєнну відбудову країни. Розглянуто перспективи регіонального партнерства у сфері сталого розвитку з країнами, що здійснюють євроінтеграційні заходи.
Антикрихкість як концепція сучасного менеджменту
У статті досліджено сутність антикрихкості як сучасної концепції менеджменту та обґрунтовано її значення в умовах глобальної нестабільності, невизначеності й постійного зростання складності ризиків. Проаналізовано сучасні наукові підходи до трактування антикрихкості та визначено її відмінності від понять гнучкості, стійкості та адаптивності. Встановлено, що антикрихкість характеризує здатність організацій не лише витримувати вплив кризових явищ і зовнішніх потрясінь, а й використовувати їх як джерело розвитку, стратегічного оновлення та посилення конкурентних переваг. Особливу увагу приділено теоретичним засадам концепції, сформованим у працях Насіма Ніколаса Талеба, зокрема парадигмі «Тріади», яка розмежовує крихкі, стійкі та антикрихкі системи залежно від їхньої реакції на стресори, невизначеність і волатильність. Доведено, що надмірна орієнтація організацій на стабільність, централізацію та короткострокову ефективність формує приховану крихкість системи та знижує її здатність ефективно функціонувати в умовах кризових змін. У статті визначено основні принципи формування антикрихких організацій, серед яких виокремлено опціональність, резервування ресурсів, децентралізацію управління, використання ефекту гормезису, дрібномасштабне експериментування та швидке організаційне навчання. Розкрито трансформацію сучасного ризик–менеджменту, у межах якої ключовим завданням стає не прогнозування всіх можливих загроз, а зниження вразливості організації до непередбачуваних подій і здатність отримувати переваги від нестабільності. Практичне значення концепції антикрихкості проілюстровано на прикладі діяльності Netflix, яка змогла використати технологічні зміни та ринкову нестабільність як основу для трансформації бізнес–моделі та стратегічного розвитку. Зроблено висновок, що антикрихкість є необхідною передумовою забезпечення довгострокової конкурентоспроможності та ефективного функціонування організацій у сучасному динамічному середовищі.
Управління персоналом у логіці безпекоорієнтованого менеджменту: трансформація життєвого циклу співробітника в закладах освіти
У статті проводиться дослідження управління персоналом у закладах освіти через призму формування в них безпекоорієнтованого менеджменту в умовах зростання соціальних, організаційних, психологічних та цифрових ризиків. Обґрунтовано, що безпека персоналу не є допоміжною функцією та постійно трансформується в системоутворюючий чинник ефективності, стійкості та конкурентоспроможності закладів освіти. Розкрито зміст та логіку до утримання, оцінювання результативності й закінчення трудових відносин з позиції інтеграції економічної, кадрової, психологічної, інформаційної та соціальної безпеки персоналу. Досліджено вплив безпекоорієнтованого підходу на кадрову політику підприємства, управління компетенціями його працівників, корпоративну культуру та механізми запобігання вигорання в освітнього середовищі. Визначено базові ризики життєвого циклу персоналу закладів освіти, зокрема зниження мотивації, численні цифрові загрози, управлінську фрагментарність та кадрову нестабільність. Представлено авторську модель безпекоорієнтованого життєвого циклу співробітника в закладі освіти, яка відображає інтеграцію HR-процесів у систему управління безпекою організації і яка, на відміну від традиційного підходу, де життєвий цикл персоналу розглядається як послідовність функціональних етапів управління, кожен етап інтерпретує як зону виникнення та управління ризиками, пов’язаними з людським фактором. Запропоновано концептуальні орієнтири формування безпекоорієнтованої системи управління життєвим циклом співробітника в закладах освіти, спрямованої на підвищення адаптивності, збереження людського потенціалу та забезпечення довгострокової стійкості освітніх організацій.
Віртуальна міграція як глобальний трудоресурсний феномен: теоретико-прикладний дискурс
Статтю присвячено визначенню напрямів методологічного опрацювання проявів віртуальної міграції як глобального трудоресурсного феномену. Підкреслено, що питання трудоресурсного забезпечення на етапі глобалізації виходить за межі національних кордонів, спричиняючи системний вплив на характер і спрямованість міграційних потоків у світовій економіці. Зроблено висновок, що зв’язок рівня економічного розвитку країн, спрямованості міграційних потоків і використання праці у віртуальному форматі виступає новітнім трудресурним феноменом, який потребує наукового осмислення в частині ідентифікації системно-структурних звʼязків на сучасному глобальному ринку праці і встановлення першопричинності важелів формування міжнародних трудоресурсних потоків. Констатовано, що віртуальна міграція є основною (інноваційною) ланкою міграційного переходу, виступаючи драйвером формування віртуального ринку праці на основі цифрових платформ. Через віртуальну міграцію глобалізація ринку праці отримує новий поштовх до розвитку, виходячи зі зростання значення цифрових технологій у забезпеченні взаємодії роботодавців і найманих працівників в системі узгодження попиту-пропозиції на працю у глобальному трудоресурсному просторі. Обгрунтовано, що в майбутньому слід очікувати посилення прояву проблеми втечі мізків як наслідку поєднання потоків фізичної міграції інтелектуальної робочої сили і віртуалізації використання здатності до праці у висококваліфікованому сегменті в системі глобалізованого ринку праці. Зазначено, що потужний вплив цифровізації на прикладні аспекти трудоресурсного забезпечення вимагає подальшого наукового опрацювання проблематики трудоресурсних переміщень в системі глобального ринку праці, зокрема в частині явища віртуальної міграції, її проявів і наслідків.
Факторні процеси формування й розвитку професійної системи менеджменту
У статті досліджуються факторні процеси становлення й розвитку професійної системи менеджменту, які формують її конкурентоспроможність на сьогоднішній день в Україні. Показано, що становлення сучасного менеджменту є результатом впливу низки соціально-економічних умов, які стали історичними передумовами розвитку професійної управлінської системи. До таких умов належать ринковий механізм господарювання, індустріальний тип виробництва, процеси корпоратизації економіки та формування системи конкурентоспроможності інтелектуального капіталу. З’ясовано, що розвиток професійної системи менеджменту нині залежить від низки факторних процесів, серед яких виділяються професіоналізація управлінської діяльності, яка передбачає безперервне удосконалення знань і компетенцій управлінця, і капіталізація інтелектуальних ресурсів, яка забезпечує перетворення накопичених знань і досвіду на комерційну користь. На основі аналізу і узагальнення певних підходів обґрунтовано, що саме ці процеси виступають ключовими детермінантами конкурентоспроможності управлінської системи. Результати дослідження дають розуміння, у якому напрямку рухатися в питаннях вдосконалення професійної системи менеджменту та як у цьому процесі може взяти участь держава.
Моделювання норм праці та реінжиніринг соціально-трудових відносин в умовах війни
У статті теоретично обґрунтовано трансформацію системи нормування праці та визначено напрями гуманізації соціально-трудових відносин в умовах воєнного стану. Досліджено кризу класичних підходів до організації праці, що зумовлена високою безпековою та інфраструктурною дискретністю середовища. На основі синтезу концепцій імовірнісного характеру праці та організаційної резильєнтності розроблено оригінальну енергоадаптивну модель розрахунку норми часу (Hч.адапт). Ця модель інтегрує чинники воєнного стану як прямі математичні змінні екзогенного впливу. Впроваджено авторські коефіцієнти інфраструктурно-енергетичної та безпекової дискретності, а також психофізіологічний коректор часу на відпочинок. Визначено критичну математичну умову деструкції безперервного трудового процесу. Як методичний вихід із кризи запропоновано гнучке модульне нормування шляхом декомпозиції комплексних завдань під ліміти наявних інфраструктурних «вікон». Також у роботі проаналізовано інституційні зрушення на ринку праці України (зокрема, досвід застосування гіг-контрактів у правовому режимі «Дія.City») та ідентифіковано ризики прекаризації персоналу за умов асинхронної зайнятості. Сформульовано стратегічні орієнтири гуманізації праці на засадах концепції Flexicurity. Доведено необхідність нормативного закріплення «права на цифрову офлайн-автономію» та трансформації корпоративних HRM-систем у людиноцентричні екосистеми, що забезпечують захист і відтворення людського капіталу.
Сучасні тенденції формування податкових надходжень бюджету України в умовах війни
У статті досліджено сучасні тенденції формування податкових надходжень бюджету України в умовах війни. Обґрунтовано зростання ролі податкових надходжень як основного джерела фінансового забезпечення держави в умовах економічної нестабільності, збільшення державних видатків та необхідності фінансування оборони, соціального захисту населення й відновлення інфраструктури. Визначено вплив воєнних дій на структуру, динаміку та джерела формування податкових доходів бюджету України. У роботі проаналізовано структуру та динаміку податкових надходжень державного, місцевих і зведеного бюджетів України у 2023-2025 роках. Встановлено, що найбільшу частку доходів бюджету формують внутрішні податки на товари та послуги, насамперед податок на додану вартість, а також податок на доходи фізичних осіб і податок на прибуток підприємств. Водночас виявлено тенденцію до поступового зростання ролі податків на доходи та прибуток при зниженні питомої ваги рентних платежів. Досліджено особливості формування доходів місцевих бюджетів та визначено тенденції зміцнення їх фінансової самостійності в умовах децентралізації. За результатами дослідження встановлено, що структура податкових надходжень України залишається чутливою до економічних коливань, змін ділової активності та наслідків воєнного стану. Визначено, що сучасними тенденціями розвитку податкової системи є посилення ролі непрямих податків, цифровізація податкового адміністрування та необхідність розширення податкової бази. Обґрунтовано доцільність подальшого вдосконалення податкової політики, підвищення ефективності адміністрування податків і забезпечення стабільності бюджетних надходжень у довгостроковій перспективі.
Основні тенденції діяльності глобальних фінансових інститутів в умовах глобальних економічних криз
У статті досліджені та узагальнені теоретичні й прикладні аспекти діяльності глобальних фінансових інститутів в умовах глобальних економічних криз. Обґрунтовано, що у періоди криз їхня роль виходить за межі традиційного кредитування та охоплює макрофінансову стабілізацію, нагляд за системними ризиками, координацію боргової політики, підтримку інституційних реформ, фінансування розвитку, кліматичної стійкості й соціального захисту. Проаналізовано основні зміни в діяльності Міжнародного валютного фонду, Світового банку, Ради з фінансової стабільності, Базельського комітету з банківського нагляду та пов’язаних механізмів Групи двадцяти. Визначено, що глобальні фінансові інститути поступово перейшли від переважно реактивної моделі антикризового реагування до більш комплексної системи запобігання, моніторингу, швидкого фінансування, регуляторної координації та підтримки довгострокової економічної стійкості. Визначено хвилеподібну еволюцію діяльності глобальних фінансових інститутів за основними етапами. Для 2008-2013 рр. розкрито посилення запобіжного кредитування, розширення доступу до ресурсів та інституціоналізацію посткризових наглядових стандартів. Для 2014-2019 рр. показано зміщення портфелів у бік інституційних реформ, конкурентоспроможності, інфраструктурного розвитку та завершення ключових елементів реформи фінансової стабільності. Для 2020-2021 рр. обґрунтовано перехід до масового використання швидких інструментів фінансування, оперативних операцій підтримки політики, історичної алокації спеціальних прав запозичення та нових підходів до боргових врегулювань. Для періоду 2022 р. і наступних років визначено переорієнтацію діяльності глобальних фінансових інститутів на стійкість, енергетичну безпеку, кліматичне фінансування, регіоналізацію стандартів і посилення соціального виміру програм підтримки. У статті запропоновано структурно-логічне узагальнення основних тенденцій діяльності глобальних фінансових інститутів у кризових умовах, що відображає послідовний перехід від стабілізаційних інструментів до багатовимірної архітектури фінансової стійкості світового господарства.
Форсайт-орієнтована модель інтеграції інноваційного маркетингу та управління людськими ресурсами в системі забезпечення сталого розвитку підприємства
У статті досліджено теоретико-методичні засади інтеграції форсайт-підходу, інноваційного маркетингу та управління людськими ресурсами в системі забезпечення сталого розвитку підприємств в умовах зростаючої невизначеності, цифрової трансформації та посилення конкурентного тиску. Обґрунтовано, що форсайт у сучасних умовах виходить за межі інструменту стратегічного прогнозування та набуває значення інтеграційного механізму узгодження маркетингових, кадрових та інноваційних управлінських рішень. Проаналізовано взаємозв’язок інноваційного маркетингу та HRM як взаємодоповнюючих підсистем формування конкурентних переваг підприємства, де маркетинг забезпечує трансформацію інновацій у ринкову цінність, а система управління людськими ресурсами формує компетентнісний та інноваційний потенціал організації. Визначено ключові напрями впливу форсайт-аналізу на процеси стратегічного управління, зокрема через ідентифікацію трендів, слабких сигналів змін, сценарне моделювання та адаптацію управлінських стратегій до динамічних змін зовнішнього середовища. Особливу увагу приділено обґрунтуванню ролі «зелених» HR-практик, цифровізації HR-процесів та інноваційного маркетингу у формуванні стійких моделей розвитку підприємств. Запропоновано форсайт-орієнтовану модель інтеграції інноваційного маркетингу та HRM, у межах якої форсайт виступає координаційним ядром стратегічного управління. Розроблено економічний механізм реалізації такої інтеграції, що включає ресурсний, процесний та результативний блоки, а також систему зворотного зв’язку для адаптації управлінських рішень до змін зовнішнього середовища. Обґрунтовано, що використання запропонованого підходу сприяє підвищенню інноваційної активності підприємств, ефективності використання людського капіталу, адаптивності управління та формуванню довгострокових конкурентних переваг у контексті забезпечення сталого розвитку.
Управління знаннями для формування інтелектуального потенціалу організації в умовах партнерства бізнесу, науки і освіти
Стаття присвячена дослідженню теоретичних і прикладних аспектів управління знаннями як стратегічного механізму формування інтелектуального потенціалу сучасної організації, в основі якого знаходиться синергія бізнесу, науки та освіти. Доведено, що при переході до економіки знань людиноцентричність та інтелектуальний потенціал стають ключовими факторами інноваційного розвитку, адаптивності та конкурентних переваг організації. Уточнено сутнісні характеристики категорій «управління знаннями», «інтелектуальний потенціал», «партнерство бізнесу, науки та освіти», «синергія взаємодії». Здійснено аналіз теоретичних підходів до управління знаннями в контексті створення інтелектуального потенціалу організації. Доведений їх об’єктивний взаємозв’язок, при якому ефективне управління знаннями полягає у функціонування інтегрованої системи генерації, накопичення, передачі (трансферу) та використання знань як у межах організації, так і за рахунок зовнішнього партнерства. Розроблено інтегральну модель управління знаннями для формування інтелектуального потенціалу організації в умовах синергії бізнесу, науки і освіти. Сформульовані пріоритетні механізми взаємодії між партнерськими сферами, серед яких трансфер знань, технологій, дуальна освіта, формування та розвиток інноваційної інфраструктури, цифровізація, організаційне навчання та розвиток тощо. Особливої уваги приділено управлінню знаннями в умовах пошуку ефективних шляхів повоєнного відновлення української економіки для підвищення її конкурентоспроможності у контексті інтеграції до європейського та світового бізнес-простору. Практичне значення дослідження полягає у можливості використання обґрунтованих підходів до впровадження та удосконалення процесів управління знаннями та загальної системи менеджменту в умовах адаптації до глобально-цифровізаційних викликів.
post-war recovery of the Ukrainian economy
Теоретичний базис повоєнного відновлення країни
У статті здійснено комплексне дослідження теоретичного базису повоєнного відновлення держави в умовах триваючої збройної агресії. Актуальність роботи зумовлена необхідністю подолання системних руйнувань та пошуку ефективних моделей сталого розвитку, що потребує чітко визначеного теоретико-методологічного підґрунтя. Проведено ретроспективний аналіз вітчизняного наукового дискурсу, який виявив еволюцію поглядів на природу відновлення: від вузького розуміння як фізичної відбудови промисловості до сучасної багатоаспектної парадигми, що інтегрує економічні, соціальні, політичні та демографічні вектори. Здійснено термінологічне розмежування дефініцій «повоєнна відбудова» та «повоєнне відновлення»; обґрунтовано, що відновлення є значно ширшим феноменом, спрямованим не лише на реституцію матеріальних активів, а й на регенерацію соціальних інституцій, суспільних норм та ціннісних орієнтирів. У роботі деталізовано етапність відновлювальних процесів – від мінімізації збитків у період воєнних дій до стратегічного зростання на засадах «Індустрії 4.0» та європейської інтеграції. Особливу увагу приділено необхідності доповнення індустріальних стратегій непромисловими елементами: реалізацією людського капіталу (зокрема через репатріацію населення), модернізацією агропромислового комплексу, забезпеченням макроекономічної стабільності та інституційною трансформацією політичної системи. Сформульовано висновок, що сутність повоєнного відновлення полягає у синергії організаційних, правових та фінансових інструментів, які забезпечують перехід від стратегії виживання до стратегії випереджального розвитку та формування безпекового середовища для життєдіяльності громадян.
Трансформація міжнародної торговельної діяльності під впливом е-комерції
У статті досліджено вплив електронної комерції на трансформаційні процеси в міжнародній торгівлі, що відбуваються в умовах глобальної цифровізації економіки. Систематизовано динаміку розвитку електронної комерції, зокрема, проаналізовано частку підприємств, що здійснюють реалізацію продукції через онлайн-канали, та сукупний обсяг комерційних операцій, згенерованих цією сферою. Визначено ключову роль платформних бізнес-моделей та віртуальних торговельних майданчиків у формуванні сучасного світового комерційного простору. Досліджено просторовий розподіл ринку електронної комерції та взаємозв’язок між рівнем інноваційного розвитку країн та їхнім становищем на глобальних торговельних аренах. Особливу увагу приділено аналізу функціонування провідних вітчизняних онлайн-платформ, що дозволило ідентифікувати визначальні чинники їхнього розвитку та конкурентоспроможності. Обґрунтовано, що цифрова трансформація бізнес-процесів, імплементація прогресивних технологічних рішень та удосконалення платіжної інфраструктури є ключовими детермінантами зростання електронної комерції. За підсумками дослідження сформульовано концептуальні висновки щодо подальшого поступу e-commerce та накреслено перспективні векторні орієнтири для інтеграції України у світову цифрову екосистему.
Євроінтеграційні умови формування кластерних взаємодій у національній економіці
Стаття присвячена дослідженню євроінтеграційних умов формування кластерних взаємодій у національній економіці. Обґрунтовано, що в умовах поглиблення євроінтеграційного курсу України, структурної модернізації, післякризового відновлення та необхідності підвищення конкурентоспроможності регіонів кластери набувають ширшого функціонального значення. Так, вони виступають не лише формою територіальної концентрації підприємств, а й інструментом адаптації національної економіки до норм, стандартів, інноваційних практик і мережевих форматів співпраці, характерних для Європейського Союзу. У статті уточнено зміст кластерних взаємодій у контексті євроінтеграції та визначено їх як систему виробничих, інноваційних, інституційних і просторових зв’язків між суб’єктами національної економіки, що забезпечують координацію ресурсів, знань, технологій та управлінських рішень. Акцентовано, що в європейському економічному просторі кластерні взаємодії виконують функцію організаційного посередника між підприємствами, науково-освітніми установами, органами публічного управління, інституціями підтримки бізнесу та зовнішніми ринками. Систематизовано ключові євроінтеграційні умови формування кластерних взаємодій, серед яких виокремлено правово-регуляторні, фінансово-програмні, ринково-мережеві, інноваційно-технологічні, регіонально-просторові та організаційно-управлінські. Запропоновано авторську структурно-логічну модель євроінтеграційного впливу на формування кластерних взаємодій у національній економіці, яка відображає послідовний зв’язок між євроінтеграційними детермінантами, умовами, механізмами реалізації, безпосередніми ефектами та стратегічними результатами. Визначено, що розвиток кластерних взаємодій в умовах євроінтеграції сприяє зниженню трансакційних витрат, консолідації ресурсів і компетенцій, активізації інноваційної діяльності, підвищенню експортної готовності підприємств та розширенню доступу до фінансування і партнерств. У стратегічному вимірі це забезпечує інтеграцію українських кластерів у європейські ланцюги створення вартості, підвищення конкурентоспроможності підприємств і регіонів, посилення інноваційної спроможності та смарт-спеціалізації регіонів, структурну модернізацію національної економіки й зміцнення її економічної стійкості.
Цифрова інтеграція механізмів електронних петицій у системі електронного врядування територіальних громад
У статті досліджено теоретичні та прикладні аспекти цифрової інтеграції механізмів електронних петицій у системі електронного врядування територіальних громад. Обґрунтовано роль електронних петицій як інструменту електронної демократії та громадської участі, що забезпечує цифрову взаємодію між населенням і органами місцевого самоврядування. Проаналізовано нормативно-правові засади функціонування електронних петицій в Україні, охарактеризовано основні цифрові платформи їх реалізації, зокрема E-DEM, сервіс «ВзаємоДія» та офіційні вебсайти територіальних громад. Розроблено авторський методичний підхід до оцінки цифрової доступності електронних петицій на основі індексу цифрової доступності, який враховує наявність трьох базових цифрових компонентів: інтеграції з платформою E-DEM, використання сервісу «ВзаємоДія» та спеціалізованого розділу на офіційному вебсайті громади. Проведено апробацію запропонованого підходу на прикладі 17 територіальних громад Херсонської області. За результатами дослідження виявлено суттєву нерівномірність рівня цифрової інтеграції механізмів електронної участі та встановлено наявність локального цифрового розриву. Визначено громади з високим, достатнім і низьким рівнем цифрової доступності електронних петицій. Доведено, що цифрова доступність є базовою передумовою розвитку електронної демократії, однак ефективність електронних петицій залежить також від інституційної спроможності органів місцевого самоврядування, рівня відкритості влади та готовності враховувати громадські ініціативи у процесах прийняття управлінських рішень. Запропонований методичний підхід може бути використаний для моніторингу цифрової спроможності територіальних громад, виявлення диспропорцій цифрового розвитку та обґрунтування стратегічних рішень щодо вдосконалення механізмів електронної демократії в умовах воєнного стану та післявоєнного відновлення України.
цифрова спроможність територіальних громад
digital capacity of territorial communities
Теоретичні засади формування механізмів менеджменту безпеки підприємств в умовах гібридних загроз
У статті обґрунтовано теоретичні засади формування механізмів менеджменту безпеки підприємств в умовах гібридних загроз. Доведено, що сучасне безпекове середовище характеризується високим рівнем невизначеності, турбулентності, нелінійністю ризиків, посиленням кіберзагроз, інформаційних впливів, логістичних дестабілізацій, кадрових і психологічних викликів. Обґрунтовано необхідність переходу від традиційного розуміння безпеки як захисту ресурсів до її трактування як інтегрованої системи управління адаптивною стійкістю підприємства. На основі аналізу сучасних зарубіжних і українських досліджень систематизовано наукові підходи до розуміння економічної безпеки, кіберстійкості, управління ризиками, антикризового управління, управління безперервністю бізнесу, організаційної резильєнтності та гібридних загроз. Запропоновано авторське трактування поняття «гібридні загрози підприємства» як комплексу взаємопов’язаних внутрішніх і зовнішніх дестабілізаційних впливів економічного, цифрового, інформаційного, психологічного, кадрового, організаційного та репутаційного характеру, які формують нелінійні ризики функціонування підприємства в умовах високої невизначеності. Сформульовано авторський підхід до визначення менеджменту безпеки підприємства як інтегрованої системи стратегічного, організаційного, кадрового, цифрового та адаптивного управління, спрямованої на забезпечення стійкості, здатності до швидкого реагування, відновлення та розвитку підприємства в умовах гібридних загроз. Визначено ключові механізми менеджменту безпеки підприємства: стратегічний, організаційний, ризик-орієнтований, кадровий, психологічний, цифровий, інформаційний, комунікаційний, антикризовий та адаптивно-резильєнтний. Запропоновано авторську архітектуру механізмів менеджменту безпеки підприємства в умовах гібридних загроз.
enterprise security management mechanisms
Організаційна резильєнтність підприємства як фактор адаптації до структурних змін економіки України в умовах війни та повоєнного відновлення
У статті досліджено сутність та роль організаційної резильєнтності підприємства в умовах структурної трансформації економіки України, спричиненої війною та процесами повоєнного відновлення. Обґрунтовано, що сучасне економічне середовище характеризується високим рівнем невизначеності, нелінійністю ризиків, руйнуванням традиційних бізнес-моделей, трансформацією ринків праці, логістичних систем і комунікаційних процесів, що зумовлює необхідність формування нових підходів до управління підприємствами. Визначено, що організаційна резильєнтність виступає не лише механізмом забезпечення стійкості підприємства до кризових впливів, а й фактором його адаптивного розвитку, здатності до трансформації та відновлення в умовах воєнних і посткризових викликів. Проаналізовано сучасні наукові підходи до трактування організаційної резильєнтності, зокрема в контексті adaptive management, resilience engineering, crisis management та organizational sustainability. Встановлено, що в умовах війни організаційна резильєнтність підприємства повинна розглядатися як комплексна багаторівнева система, що поєднує стратегічну гнучкість, кадрову стійкість, цифрову адаптивність, безпекову орієнтацію, психологічну підтримку персоналу, інноваційність та ефективні комунікаційні механізми. У статті систематизовано ключові структурні зміни економіки України в умовах війни, серед яких: релокація підприємств, трансформація логістичних ланцюгів, цифровізація бізнес-процесів, дефіцит людського капіталу, зростання ролі безпекового компонента в управлінні, розвиток ветеранського підприємництва та зміна моделей економічної взаємодії. Обґрунтовано, що здатність підприємств адаптуватися до зазначених змін значною мірою залежить від рівня розвитку їх організаційної резильєнтності. Запропоновано систему ключових компонентів організаційної резильєнтності підприємства в умовах війни та повоєнного відновлення, до яких віднесено: стратегічний, кадровий, психологічний, цифровий, безпековий, інноваційний та комунікаційний компоненти. Доведено, що формування резильєнтних моделей управління є необхідною умовою забезпечення довгострокової конкурентоспроможності підприємств і сталого економічного відновлення України.
structural transformation of the economy
Фреймворк стратегічного управління інноваційним розвитком енергетичних компаній
Метою статті є формування моделі фреймворку стратегічного управління інноваційним розвитком енергетичних компаній в умовах цифрової трансформації, енергетичного переходу, воєнних ризиків та посилення глобальної конкуренції. Методика дослідження базується на використанні системного підходу, методів аналізу і синтезу, логічного узагальнення, структурно-функціонального аналізу та порівняння сучасних наукових підходів до стратегічного управління інноваційним розвитком. У результаті дослідження сформовано комплексний фреймворк, що поєднує стратегічно-управлінський, технологічно-інноваційний, цифровий, кадрово-компетентнісний та ESG-блоки. Обґрунтовано їх взаємозв’язок і роль у забезпеченні стійкості, адаптивності та конкурентоспроможності енергетичних компаній. Практична значущість результатів полягає у можливості використання запропонованого фреймворку для модернізації систем стратегічного управління, підвищення ефективності цифрової трансформації, розвитку інноваційного потенціалу та забезпечення енергетичної безпеки підприємств.
Methodological approaches to assessing enterprise economic security in the context of digital transformation
The article provides an analysis of methodological approaches to assessing the economic security of enterprises in the context of digital transformation. Traditional approaches were largely developed before digital technologies became a central element of the business environment. As a result, they insufficiently reflect digital risks such as cyberattacks, data breaches, technological failures, and vulnerabilities arising from the use of cloud services, automation, artificial intelligence, and IoT systems. The paper highlights recent research trends that integrate digital factors into economic security assessment. Based on the analysis, the study proposes directions for modernizing existing methodologies. The findings emphasize the need to update traditional methodologies to ensure a more accurate and comprehensive assessment of enterprise economic security under conditions of accelerating digital transformation.
Авторське право (c) 2025 Серія: Економіка
Підприємницькі екосистеми сфери послуг як платформа формування резильєнтного бізнесу в умовах турбулентності економіки України
У статті досліджено підприємницькі екосистеми сфери послуг як ключову платформу формування резильєнтного бізнесу в умовах економічної турбулентності, спричиненої глобальними кризами, цифровою трансформацією та воєнними викликами в Україні. Обґрунтовано, що резильєнтність підприємництва у сфері послуг формується не лише під впливом внутрішніх характеристик підприємства, а й значною мірою визначається рівнем розвитку та ефективністю функціонування відповідної екосистеми. Розкрито сутність підприємницької екосистеми сфери послуг як системи взаємодії підприємців, інституцій, ресурсів, цифрових платформ і соціальних зв’язків, що забезпечують створення, розвиток та адаптацію сервісного бізнесу. Визначено специфіку сфери послуг як середовища підприємницької діяльності з урахуванням її нематеріального характеру, орієнтації на клієнта та високої адаптивності до змін зовнішнього середовища. Проаналізовано галузеву структуру сфери послуг та обґрунтовано диференційований характер формування резильєнтності бізнесу залежно від сегмента діяльності. Особливу увагу приділено медичним і стоматологічним послугам як соціально значущому та регуляторно чутливому сегменту, а також ветеранському підприємництву як інструменту соціально-економічної реінтеграції та відновлення економіки. Запропоновано компоненти авторської моделі підприємницької екосистеми сфери послуг, що інтегрує інституційні, економічні, соціальні та цифрові елементи, а також систему індикаторів оцінювання резильєнтності бізнесу. Обґрунтовано доцільність застосування екосистемного, сервісного та резильєнтнісного підходів для формування адаптивних моделей розвитку підприємництва в умовах невизначеності.
Формування інтегрального індексу дестабілізації глобальних ланцюгів створення вартості в умовах геополітичних трансформацій
У статті обґрунтовано теоретико-методичний підхід до оцінювання дестабілізації глобальних ланцюгів створення вартості (ГЛСВ) в умовах геополітичних трансформацій. Визначено, що сучасні дестабілізаційні процеси у функціонуванні Global Value Chain мають багатофакторний характер і проявляються через торговельні, цінові, структурні, логістичні та санкційно-інституційні канали впливу. На цій основі запропоновано авторський інтегральний індекс дестабілізації ГЛСВ (GVCDI), що поєднує ключові фактори в межах єдиної аналітичної моделі та дозволяє кількісно оцінювати кумулятивний вплив зовнішніх шоків на функціонування глобальних виробничих мереж. Розроблено систему індикаторів для формування окремих компонентів індексу, зокрема показників динаміки зовнішньої торгівлі, цінової волатильності, диверсифікації постачання на основі індексу Герфіндаля-Гіршмана, логістичної ефективності та санкційного впливу. Обґрунтовано доцільність застосування композитного підходу та зваженої моделі агрегування показників для оцінювання рівня дестабілізації ГЛСВ. За результатами апробації встановлено, що ключову роль у забезпеченні стійкості ГЛСВ відіграє диверсифікація постачання, тоді як логістичні та санкційні фактори виступають каналами передачі та підсилення дестабілізаційних процесів. Доведено, що структурні характеристики економіки мають більш визначальний вплив на рівень дестабілізації, ніж окремі шокові фактори. Практичне значення дослідження полягає у можливості використання запропонованого індексу як інструменту моніторингу вразливості ГЛСВ, проведення міжкраїнових порівнянь та обґрунтування рішень у сфері економічної політики.
Методологічні основи оцінювання потенціалу стратегічного розвитку ритейлу
У статті досліджено теоретико-методологічні засади оцінювання потенціалу стратегічного розвитку підприємств ритейлу. Уточнено сутність понять «стратегічний потенціал» та «потенціал стратегічного розвитку». Виокремлено процеси управління, які впливають на формування потенціалу стратегічного розвитку: управління маркетинговими знаннями, управління лояльністю споживачів, управління конкурентними перевагами, управління інноваціями. Запропоновано інтегральний матричний підхід до оцінювання потенціалу стратегічного розвитку на основі методу SPACE. Обгрунтовано траєкторії стратегічного розвитку підприємств: інноваційного лідерства, клієнтоорієнтованого розвитку, партнерської взаємодії, конкурентної адаптивності. Проведено апробацію методичного підходу на прикладі FMCG-мереж України, що дозволило виявити дисбаланси у розвитку ключових управлінських процесів і визначити напрями стратегічного планування та підвищення конкурентоспроможності підприємств FMCG-ритейлу.
Зелене інвестування як інструмент повоєнного відновлення економіки України: європейський досвід і перспективи України
У статті досліджено роль зеленого інвестування як інструменту повоєнного відновлення економіки України з урахуванням європейського досвіду. Обґрунтовано, що в умовах посилення кліматичних викликів, енергетичної нестабільності та масштабних руйнувань, спричинених війною, перехід до моделі сталого розвитку набуває стратегічного значення для забезпечення довгострокової економічної стійкості. Проаналізовано інституційні засади розвитку зеленого фінансування, зокрема роль таксономій, регуляторних механізмів та фінансових інструментів у формуванні ринку зелених інвестицій. Розглянуто ключові підходи Європейського Союзу до реалізації політики зеленого переходу, включаючи «European Green Deal», а також досвід окремих країн ЄС щодо розвитку ринку зелених облігацій і залучення інституційних інвесторів. Визначено, що впровадження ESG-принципів є необхідною передумовою залучення міжнародного фінансування, зниження інвестиційних ризиків та підвищення конкурентоспроможності українського бізнесу. Доведено, що інтеграція екологічних, соціальних та управлінських стандартів у процеси повоєнної відбудови сприяє формуванню інноваційної, енергоефективної та низьковуглецевої економіки. Обґрунтовано необхідність адаптації європейського досвіду зеленого інвестування до національних умов, з урахуванням інституційних обмежень, фінансових ризиків та потреб швидкого економічного відновлення. Визначено перспективні напрями розвитку ринку зелених фінансів в Україні, зокрема удосконалення нормативно-правової бази, стимулювання інвестиційної активності, розвиток ринку зелених облігацій та інтеграцію ESG-підходів у державну політику і бізнес-практику.
Developing an ai recruitment trust index: five-dimensional framework for recruitment processes
This study reviews current approaches to artificial intelligence (AI) implementation in human resource management, with a focus on recruitment, and identifies four dominant research paradigms: technocentric, organisational-psychological, ethical-legal, and interdisciplinary. Based on a synthesis of theoretical sources and analysis of organisational practices, authors refined a conceptual approach to recruitment using artificial intelligence, integrating five key dimensions: technological efficiency and reliability, fairness and non-discrimination, privacy and data security, transparency and explainability, and human-centredness. Authors proposed AI Recruitment Trust Index as an integral indicator that aggregates assessments across all five dimensions through a system of weighted coefficients. The practical value of the study lies in providing tools for developing internal policies and the responsible implementation of artificial intelligence in recruitment processes.
Особливості управління брендом в контексті стратегічного розвитку підприємства
У статті досліджені та узагальнені теоретичні та прикладні аспекти формування системи управління брендом у контексті стратегічного розвитку підприємств в умовах сучасних економічних викликів України. Обґрунтовано роль бренду як ключового нематеріального активу, що забезпечує конкурентоспроможність, підвищує рівень довіри споживачів та сприяє стійкості підприємства в умовах нестабільного зовнішнього середовища, зокрема в період військової агресії. Проаналізовані основні проблеми впровадження бренд-орієнтованого управління на вітчизняних підприємствах, серед яких: недостатній рівень науково-методичного забезпечення, відсутність практичного досвіду, вплив історичних чинників та фрагментарність управлінських підходів. Розглянуто сучасні наукові підходи до позиціонування бренду та визначено необхідність їх адаптації до українських реалій. Визначено сутність і місце бренду в системі стратегічного управління підприємством, а також обґрунтовано доцільність інтеграції процесів бренд-менеджменту у загальну стратегію розвитку. Досліджено питання правового забезпечення охорони торгової марки як складової бренду та окреслено напрями вдосконалення системи управління брендом, підкреслюється організаційно-правове забезпечення охорони бренда в Україні, яке базується на трирівневій системі: реєстрація, моніторинг (митна та антимонопольна служба) та судовий захист, наголошується на певному відставанні українського законодавства від деталізації терміну «бренд» як частини терміну «торговельна марка» у порівнянні з зарубіжним. У статті запропоновані практичні рекомендації щодо формування ефективної системи управління брендом, спрямованої на підвищення конкурентоспроможності підприємств і забезпечення їх довгострокового та ефективного розвитку.
Фінансування наукових досліджень і розробок як стратегічний чинник інноваційного розвитку територій
У статті досліджено фінансування наукових досліджень і розробок як визначальний чинник інноваційного розвитку територій України в умовах економічної трансформації та повоєнного відновлення. Проаналізовано обсяги, структуру та регіональні особливості фінансового забезпечення наукових досліджень і розробок у 2023–2024 роках на основі офіційних статистичних даних. Виявлено загальне зростання витрат на наукову діяльність на 32,7 % у 2024 році, що свідчить про посилення уваги до науки та технологій, водночас встановлено суттєву нерівномірність їх просторового розподілу. Обґрунтовано високу концентрацію фінансових ресурсів у місті Києві та наявність регіональних диспропорцій, зумовлених воєнними умовами, релокацією наукових установ і відмінностями інноваційної активності областей. Проаналізовано структуру витрат за видами досліджень, у якій домінують науково-технічні розробки та прикладні дослідження, тоді як фінансування фундаментальної науки залишається обмеженим. Зроблено висновок щодо необхідності формування більш збалансованої державної та регіональної політики підтримки наукових досліджень і розробок, розширення доступу до фінансових інструментів і посилення інституційної спроможності регіонів з метою активізації інноваційних процесів та підвищення конкурентоспроможності територій.
фінансування наукових досліджень і розробок
Development of international migration in the global labor market system: labor resource aspect
The article conducts a comprehensive study of the development of international migration in the context of the global labor market, with a special emphasis on the labor resource aspect. International labor mobility is considered a key factor in the formation of a global labor resource space, which ensures the effective distribution of labor between countries with different levels of economic development, contributes to the stabilization of national labor markets and the integration of economies into the global economic system. The article reveals in detail the main types of international migration, including labor, seasonal, temporary and highly skilled, and also analyzes new forms of employment that appear under the influence of globalization, digitalization and the rapid development of information technologies. A systematic analysis of current trends in international migration has been conducted, key migration corridors and directions have been identified, the dynamics of labor flows in different regions of the world and their impact on the economic and social development of recipient and donor countries have been studied. Special attention is paid to the problem of «brain drain», its consequences for the economies of countries of origin and possible mechanisms for transforming this process into a positive effect of «brain circulation», which involves the return of highly qualified specialists or the maintenance of active professional ties with the country of origin. The analysis shows that international migration not only compensates for the shortage of labor resources in host countries, but also stimulates the development of the economies of countries exporting personnel through remittances and knowledge transfer. The transformation of employment in the context of international labor mobility is studied: the spread of remote work, freelancing, project work, and the virtualization of labor platforms. Particular attention is paid to the impact of digitalization and the development of online platforms on the global labor market, which allows workers to participate in the international market without physical migration, increases labor market flexibility, optimizes the redistribution of labor resources, and contributes to the creation of new employment models. The study is based on the analysis of statistical data from international organizations such as OECD, IOM, UN DESA and World Bank, as well as on the study of modern scientific publications and analytical reports on migration processes, global employment and labor market transformation. The main trends in the development of international migration in the labor resource dimension are outlined, and challenges and prospects for further research are identified, in particular in the field of digital employment, global labor mobility, and the integration of national labor markets into the global economy.
Brand deletion as a Flexible Emergency Decision in the BANI world
Ukrainian business units today operate in a BANI environment marked by brittleness, anxiety, nonlinearity, and incomprehensibility. Under such turbulence, traditional strategic planning loses practical relevance because it cannot ensure stability or continuity when information is fragmented and horizons shrink. This study introduces the concept of Flexible Emergency Decision-Making (FEDM) as a consulting system that structures bounded information into managerial decisions aimed at operational resilience and tactical rehabilitation. FEDM is developed within the configurational approach and integrates four components: bounded rationality, STABE environmental analysis, the resource-based view (RBV), and organizational routines. Together, they form a four-level architecture: epistemological, analytical, resource-based, and operational - which organizes rapid decision-making under uncertainty. The framework was constructed using content analysis, comparison and synthesis of academic sources, and generalization of existing concepts. Its applicability is demonstrated through the Brand Deletion (BD) case. FEDM complements the Dynamic Capabilities framework by operationalizing short-term crisis responses that DC does not specify. The BD analysis shows that FEDM effectively structures proactive and reactive actions in BANI conditions. Moving through FEDM’s levels: environmental diagnosis, mandate formation, resource alignment, and emergency routines - the BD process demonstrates how incomplete information is transformed into satisficing knowledge. Proactive decisions grounded in STABE analytics and RBV assessment support stronger tactical rehabilitation, while reactive actions executed through emergency routines provide operational resilience and control. These findings confirm the dual logic and practical validity of the FEDM system. The FEDM concept extends decision theory by institutionalizing bounded rationality into the marketing consulting framework. It compensates for the short-term decision gaps left by dynamic capabilities, providing immediate stabilization while DC enables long-term organizational resilience. The practical value of FEDM lies in its ability to convert fragmented crisis information into defensible managerial directives, offering an adaptive tool for decision-making in turbulent environments.
Цифрові трансформації у сталих стратегіях розвитку глобальних ланцюгів вартості
У статті досліджено роль цифрових трансформацій у формуванні та реалізації сталих стратегій розвитку глобальних ланцюгів вартості в умовах Індустрії 4.0 та посилення зеленого переходу світової економіки. Обґрунтовано, що цифровізація глобальних ланцюгів вартості виходить за межі інструментальної оптимізації бізнес-процесів і перетворюється на системний чинник забезпечення їхньої стійкості, конкурентоспроможності та відповідності принципам сталого розвитку й ESG-орієнтації. Проаналізовано трансформаційний вплив сучасних цифрових технологій, зокрема штучного інтелекту, Інтернету речей, хмарних сервісів і технологій обробки даних, на архітектуру управління глобальними ланцюгами створення вартості та їх екологічну ефективність. Виявлено ключові групи цифрових викликів, що стримують реалізацію цифрово-зелених стратегій, серед яких провідне місце посідають ризики кібербезпеки, фрагментованість стандартів і регуляторних вимог, обмеженість цифрових компетенцій персоналу, нерівномірний розвиток інфраструктури та загрози, пов’язані з використанням хмарних сервісів. Особливу увагу приділено взаємозв’язку цифрових трансформацій із зеленим переходом глобальних ланцюгів вартості, зокрема їх ролі у підвищенні прозорості ланцюгів постачання, відстежуваності екологічного сліду продукції, оптимізації використання ресурсів і зниженні викидів парникових газів. Узагальнено результати експертного оцінювання значущості цифрових викликів та обґрунтовано необхідність переходу до інтегрованих моделей управління GVC, що поєднують технологічні, організаційні, правові та кадрові компоненти. Запропоновано концептуальні орієнтири формування сталих цифрово-зелених стратегій розвитку глобальних ланцюгів вартості, спрямованих на зниження їхньої вразливості, посилення координації між учасниками та забезпечення довгострокової адаптивності в умовах глобальної невизначеності.
The impact of tariff policy on the industrial development of the USA: from protectionism to liberalization (19th - first third of the 20th century)
The aim of the article is to clarify how the tariff policy of the United States during the 19th and the first third of the 20th century functioned as a key mechanism of the country's industrial development, and how changes in customs legislation interacted with the transformation of the economic structure of the United States. The study focuses on the hypothesis that tariffs during this period were not merely a fiscal instrument but served as a form of indirect industrial support that enabled the emergence of young industries, the strengthening of the domestic market, the development of industrial clusters, and the formation of a national economic model oriented toward large-scale industrial growth. Particular attention is paid to how, in various historical periods, changes in the level of tariff protection reflected broader economic trends, political conflicts, and institutional reforms that shaped the industrial landscape of the United States. The article examines the main stages of tariff policy, starting with the early protectionism of the first half of the 19th century and ending with the shift toward reciprocal tariff reductions in the 1930s. It is shown that tariffs in the first half of the 19th century supported the development of young industrial sectors in the absence of a formalized industrial policy and contributed to the formation of the economic base of the North. In the second half of the century, protectionism evolved into a systemic model for sustaining the internal investment cycle, which created conditions for the rise of large corporations, the development of the steel, textile, chemical, and mechanical engineering industries, and the transition of the United States into the Second Industrial Revolution. At the turn of the 19th and 20th centuries, tariff conflicts reflected the contradictions between the interests of big business and the requirements of modernization, which became increasingly important during the Progressive Era (Панченко та Резнікова, 2016). The reduction of tariffs in the early 20th century, combined with the introduction of the federal income tax, marked the transition to a new financial and institutional model in which foreign trade policy ceased to depend on federal budget needs. In the interwar period, rising tariffs and the reaction of international markets demonstrated the vulnerability of the old protectionist model and became one of the factors shaping the policy of cooperation and reciprocity after 1934. The scientific novelty of the study lies in further developing the understanding of the connection between the evolution of U.S. tariff policy and the formation of the industrial model of the national economy, which makes it possible to characterize tariff policy as a key instrument of U.S. industrialization in the 19th and the first third of the 20th century. The paper shows that changes in the level of tariff protection were not only a response to economic crises or political conflicts but also a form of implementing a long-term development strategy that contributed to the rise of the country's industrial power and its transition to a global economic role in the mid-20th century.