(untitled) (Серія: Історія. Політологія, 2025)
У статті здійснено компаративний аналіз рецепції соціокультурного простору Галичини XIX ст. на основі тревелогів західноєвропейських та російських мандрівників. Дослідження спирається на методологічний інструментарій гендерної історії, імагології та історичної компаративістики. Проаналізовано, як гендерна оптика спостерігачів визначала інтерпретацію архітектурного ландшафту, національного складу та соціальних відносин у регіоні. Виявлено, що чоловіки-мандрівники (В. Кокс, Й. Г. Коль, Р. Ніберг, К. Броніков, В. Броневський) застосовували переважно імперський та утилітарний погляд, фокусуючись на публічній сфері: адміністративному устрої, архітектурній модернізації міст (Львів, Броди, Самбір) та економічній експлуатації. Їхні тексти базувалися на ієрархічній класифікації етнічних груп, де оцінки часто мали гендерований підтекст, а економічна активність єврейської громади викликала агресивну критику. На противагу цьому, жінки-мандрівниці (І. Пфайффер, М. М. Дові) десакралізували публічний простір влади, зосереджуючись на антропології повсякдення, приватному житті, одязі та тілесності. Доведено, що для них подорож (зокрема у Карпати) ставала формою гендерного протесту та пошуком моральної і фізичної свободи за межами патріархальних норм Заходу. Висновки підтверджують, що регіон постав у двох контрастних образах: «чоловічому» – світі влади, контролю та цивілізаційної ієрархії, та «жіночому» – світі автентичності та емансипації.