Вісник Маріупольського державного університету. Серія: Право Vìsnik Marìupolʹsʹkogo deržavnogo unìversitetu. Serìâ: Pravo Bulletin of Mariupol State University. Series: Law ISSN 2518 – 1319 (Online) Ідентифікатор онлайн-медіа: R40-05782
Криптовалюта, як предмет кримінального правопорушення проти власності: національне та міжнародне законодавство
В статті визначено сутність понять криптовалюта, біткоїн та майнінг, розглянуто статус криптовалюти в Україні та в інших країнах. Крім того, вказано проблеми, пов’язані із невизначеним статусом криптовалюти, запропоновано шляхи їх вирішення, особлива увага привернута розкриттю понятійного аспекту при кваліфікації кримінальних правопорушень, пов’язаних з криптовалютою. Відзначено, що на даний час все частіше є використання криптовалют у якості фінансового інструменту різними державами і Україна не виключення. Відповідно до звітів платформи Chainalysis, Україна посідає високі місця у рейтингу як загального використання криптоактивів, так і їх використання в незаконних цілях. За даними Міністерства цифрової трансформації України, наша держава – лідер із застосування віртуальних активів серед населення; українська спільнота блокчейн-розробників – одна з найбільших у світі та входить у топ-3. Автори вважають, що криптовалюта – це цифрова (віртуальна) валюта, одиниця якої – монета, захищена від підробки, оскільки є зашифрованою інформацією, скопіювати яку неможливо, тому що емісія та облік криптовалюти засновані на асиметричному шифруванні із застосуванням різних криптографічних методів захисту, таких як Proof-of-work та / або Proof-of-stake. Фізична ознака характеризує технічні аспекти функціонування криптовалюти, економічну ознаку визначає ціна, яку за неї можуть заплатити зацікавлені особи, а юридична ознака встановлюється на підставі послідовного аналізу передбачених чинним законодавством видів об’єктів цивільних прав. Отже, у контексті кримінально-правового регулювання криптовалюта представляє собою дані в електронному вигляді, що мають ціну та є предметом реалізації права на інформацію. Привабливість криптовалют для злочинного світу пов’язана з тим, що в основі біткойна та інших криптовалют лежить принцип децентралізації та система блокчейн (Blockchain): електронні гроші не мають прив’язки і не контролюються жодним фінансовим органом якої-небудь країни, користувачі системи залишаються анонімними і мають рівні статуси. Криптовалюта, головною перевагою виступає її анонімність, крім того персональні дані власника електронного гаманця зберігаються в таємниці і це лише набір символів по яких неможливо вичислити власника, тому неможливо упізнати ім'я або адресу такого користувача, причому історія транзакцій є відкритою інформацією, а угоди, пов'язані з криптовалютою теж анонімні, окрім цього, вони незворотні. Також набула поширення й кіберзлочинність, зокрема кримінальні правопорушення з криптовалютами, тому як в Україні та світі фізичні та юридичні особи все частіше стикаються з незаконним їх заволодінням, проте в нашій країні до цього часу правовий статус криптовалюти не визначений, крім того не передбачено відповідальності за незаконне заволодіння криптовалютою, наразі у світі вже є досить розповсюдженими ситуації вчинення кримінальних правопорушень проти власності (крадіжки, розбої, вимагання, шахрайство), де предметом посягання стає комп’ютерна техніка, жорсткі диски чи портативні криптогаманці разом із відповідними паролями від них з метою заволодіння криптовалютою та отримання коштів від її подальшої конвертації.
кримінальні правопорушення проти власності
Роль і значення логіки у відроджені римського права
Одним з малодосліджених місць в епоху Раннього та початку Високого Середньовіччя є питання ролі та значення логіки у Ренесансі римського права ХІ-ХІІ століть, та більш широко – у розвитку юриспруденції. На фоні занепаду Римської імперії виявилося, що римське право та логічні знання як духовні прояви світської античної культури погано узгоджувалися із уявленнями раннього християнства, внаслідок чого довгий час залишалися поза увагою теоретичної думки. Більш того, спадок античних греків в галузі системної розробки основ логічного мислення в інтелектуальному просторі середньовічної Європи на довгі часи був загублений, і повернувся у вигляді малої частини окремих праць Аристотеля, переведених з арабських текстів. За умов відсутності добре розвинутого інструменту логічного аналізу римське право сприймалося як величезний комплекс специфічної літератури – античних текстів, які опановувалися досить обмеженими методологічними засобами, які були представлені переважно «дисциплінами слова» та красномовства – риторикою, граматикою тощо. Обмеженість пізнавальних засобів не давала можливості повно розкрити зміст римських правових текстів, побачити та усвідомити їх як систему юридичних конструкцій. Проте, з часом поступово відбувалось переосмислення значення раціональних інструментів методології, що відбилося на зростанні інтересу до логіки давніх греків, без якої Ренесанс римського права був би не можливим. Отже, логіка як наука про основи правильного мислення стала методологічним інструментом, завдяки якому відбулося відродження римського права у ХІІ сторіччі та подальший розвиток юриспруденції.
Проблематика примусової евакуації дітей з районів ведення бойових дій
З початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, в районах проведення активних бойових дій введено примусову евакуацію, спрямовану на збереження життя та здоров’я цивільного населення. Однак в рамках дослідження вказаного питання у практичній площині спостерігається наявність великої кількості проблем: недотримання вимог міжнародного гуманітарного права країною-агресором; відсутність чітко визначеного механізму евакуації у практичній площині; неодноразові випадки відмови батьків або інших відповідальних осіб, які прийняли рішення залишатись в районах проведення активних бойових дій разом із дітьми. Загострюючи увагу на останньому пункті можна зробити висновок, що відповідальність за безпеку неповнолітніх лежить на самих батьків або інших осіб, а саме поняття «примусова евакуація» несе в собі виключно формальний характер, що в свою чергу створює додаткові загрози життю та здоров’ю (в тому числі психічному та психологічному) дітей та призводить до систематичних поранень та смертей останніх. Для вирішення зазначеного вище питання необхідно розробити відповідні механізми для забезпечення ефективного процесу евакуації неповнолітніх осіб на законодавчому рівні, шляхом розроблення та прийняття додаткових нормативно-правових актів. Так, запровадження відповідних механізмів із їх закріпленням на законодавчому рівні може забезпечити безпеку дітей у зонах бойових дій та відповідальність держави у випадку неналежного виконання обов’язків у збережені їх життя та здоров’я. Станом на 2024 рік ситуація залишається критичною, і бездіяльність у цьому питанні лише посилює ризики для дітей. Запровадження додаткових законодавчих норм щодо примусової евакуацію без можливості відмови може знизити кількість жертв серед дітей та покращити координацію евакуаційних заходів. Відсутність таких норм залишає питання захисту дітей в умовах війни без належного вирішення, що є неприйнятним.
Криміналізація окремих форм колабораційної діяльності в контексті міжнародного гуманітарного права
Статтю присвячено дослідженню окремих питань щодо встановлення відповідності норми про кримінальну відповідальність за вчинення колабораційної діяльності міжнародному гуманітарному праву. Зокрема автором було зроблено спробу спростувати та контраргументувати поширену нині тенденцію критики положень ст. 111-1 КК України в контексті невідповідності її основним положенням міжнародного гуманітарного права, а також порушень прав громадян України, які нібито змушені були в цілях виживання вчиняти дії, що утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого зазначеною нормою. Базовою нормою в цьому питанні є ст. 43 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатку до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі, відповідно до якої, з фактичним переходом до рук окупанта повноважень легітимної влади він вживає всіх залежних від нього заходів для того, щоб, по можливості, відновити і забезпечити громадський порядок і безпеку, дотримуючись існуючих у країні законів, за виключенням, коли це абсолютно неможливо. Доведено, що переважна більшість форм діяльності державою-агресором, яка здійснюється на окупованих територіях, прямо суперечить нормам міжнародного гуманітарного права. На підставі ґрунтовного аналізу встановлено і доведено, що більшість форм колабораційної діяльності є способами злочинної взаємодії з державою-агресором в її діяльності, яка провадиться на порушення норм міжнародного гуманітарного права. А, тому, враховуючи, що таку діяльність спрямовано на руйнування елементів суверенітету України та встановлення управління держави-агресора на тимчасово окупованих територіях, Держава України здійснює притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які вчинили колабораційну діяльність, не порушуючи норми міжнародного гуманітарного права. Разом із цим автор погоджується із необхідністю суворого дотримання норм чинного законодавства при протидії колабораційній діяльності та недопущення розширювального тлумачення положень ст. 111-1 КК України. Відновлення повного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях та подальші стабілізаційні заходи є найбільш прийнятним способом забезпечення прав та свобод осіб, що певний час знаходились під владою держави-агресора.
Міжнародно-правовий механізм гуманітарної допомоги як міждисциплінарного інструменту захисту прав людини
В статті розглядаються теоретико-правові підходи до визначення міжнародно-правового механізму гуманітарної допомоги, аналізуються сучасні передумови та перспективи формування національного законодавства з питань гуманітарної допомоги. В статті відображена спроба визначити теоретичне бачення міжнародно-правового механізму надання гуманітарної допомоги в контексті розвитку науки міжнародного публічного права. Стаття має на меті розвити таксономію методів, що застосовуються під час гуманітарної допомоги в міжнародному та національному праві, а також визначити які з цих методів є кращими. Визначено, що в аксеологічному розумінні гуманітарна допомога - це правове явище, що за класифікацією цінностей має особливий суб’єктний склад; в праксеологічному розумінні гуманітарна допомога носить людиноцентристський характер із сприянням розвитку людського потенціалу; в практично-функціональному – це щоденна діяльність уповноважених осіб з метою створення гідних умов для життя людей в надзвичайних обставинах.
Співвідношення трудового та цивільно-правового договору: проблеми відмежування
У статті проводиться аналіз співвідношення трудового договору та цивільно-правових договорів, пов’язаних з працею. Досліджено загальні риси між трудовим та цивільно-правовими договорами. Автором проаналізовано судову практику щодо застосування трудових та цивільно-правових договорів при реалізації громадянами України права на працю у сучасних умовах. Проаналізовано трудовий договір з нефіксованим робочим часом як особливий вид трудового договору, умовами якого не встановлено конкретний час виконання роботи, а обов’язок працівника виконувати роботу, яка виникає виключно в разі її надання роботодавцем, без гарантування того, що така робота буде надаватися постійно, але з дотриманням умов оплати праці, що передбачені КЗпП. Акцентовано увагу на особливостях трудового договору про дистанційну роботу, який введено у трудове законодавство з початком пандемії, а потім – з воєнним станом. Висвітлено спрощений режим регулювання трудових відносин у сфері малого і середнього підприємництва в умовах воєнного стану, який дає можливість сторонам договору враховувати додаткові права та обов’язки, що зближує цей вид договору з цивільно-правовим, але при цьому пільги та гарантії, передбачені трудовим законодавством, за працівником зберігаються. Досліджено особливості праці домашніх працівників, у трудовому договорі яких сторони самостійно домовляються про ведення облікової документації, додаткових підстав звільнення за ініціативою роботодавця, добровільності працівника брати участь у соціальному страхуванні та ін. Автором зроблено висновок про те, що трудовий договір у сучасних умовах зберігає свою соціальну природу і не може бути замінений цивільно-правовими договорами про працю. При цьому використання гнучких форм праці виключає деякі традиційні ознаки трудового договору, зберігаючи при цьому усі соціальні гарантії для працівників.
трудовий договір з нефіксованим робочим часом
civil law contracts related with remote work
employment contract with non-fixed working hours
Місце і роль органів місцевого самоврядування в системі забезпечення і захисту прав людини в Україні
Стаття присвячена аналізу місця та ролі органів місцевого самоврядування в системі забезпечення та захисту прав людини в Україні. Висвітлено правозабезпечувальні та правозахисні можливості місцевих органів влади в контексті децентралізації, гармонізації українського законодавства з європейськими стандартами на тлі організації життєдіяльності в умовах воєнного стану. Органи місцевого самоврядування розглядаються як владні інституції, сформовані представниками громади задля оперативного вирішення нагальних питань місцевого значення, забезпечення законності і правопорядку на території громади, з урахуванням специфіки та потреб конкретної адміністративно-територіальної одиниці. Запропоновано визначення правозабезпечувальної діяльності органів місцевого самоврядування як процесу створення умов для реалізації законних прав і свобод громадян через ухвалення рішень місцевими радами, виконання місцевих програм соціально-економічного розвитку, надання адміністративних послуг і створення умов для повноцінної участі громадян у житті громади. Правозахисну діяльність означених органів представлено як таку, що спрямована на захист порушених прав громадян, зокрема через розгляд звернень, скарг, організацію соціального захисту вразливих груп населення, контроль за дотриманням законодавства і забезпечення громадського порядку. Обґрунтовано, що правозабезпечувальна і правозахисна діяльність органів місцевого самоврядування спрямована на створення умов для реалізації прав і свобод громадян, підтримку правової рівноваги на локальному рівні та забезпечення правопорядку в громадах.
повноваження органів місцевого самоврядування
Міжнародно-правовий аналіз забезпечення прав і свобод вимушених мігрантів у країнах Європейського Союзу
Міграційні процеси в сучасному світі досягли безпрецедентного масштабу, що робить питання забезпечення прав і свобод вимушених мігрантів надзвичайно актуальним. Європейський Союз є однією з головних цілей мігрантів, а, зокрема, біженців, з усього світу протягом багатьох років, особливо тих, хто рятується від збройних конфліктів, переслідувань з різних мотивів, або екологічних катастроф. Міжнародне та європейське право передбачає низку інструментів для захисту прав цих осіб, однак на практиці їхня реалізація стикається з численними викликами. У статті здійснено міжнародно-правовий аналіз забезпечення прав і свобод вимушених мігрантів у країнах Європейського Союзу. Було розглянуто та проаналізовано основні міжнародні акти та інші правові інструменти, що забезпечують захист прав вимушених мігрантів. Проаналізовано європейське законодавство, включаючи Хартію основних прав Європейського Союзу, Дублінський регламент та директиви Європейського Союзу щодо умов прийому мігрантів і кваліфікації для надання притулку. Виявлено ключові виклики у сфері захисту прав мігрантів, такі як нерівномірне застосування правових норм, прогалини у національному законодавстві країн Європейського Союзу та проблема нелегальної міграції. Окрему увагу приділено ролі міжнародних організацій і неурядових ініціатив у захисті прав вимушених мігрантів. У висновках запропоновано шляхи покращення законодавчої бази та удосконалення правових механізмів інтеграції мігрантів у суспільство Європейського Союзу.
Щодо ролі антимонопольного комітету України у реалізації державної конкурентної політики
Однією з важливих складових забезпечення дієвої моделі економічного розвитку є створення конкурентного середовища, що мало актуальність у всі часи розвитку української державності та набуває ще більшого значення на період протистояння військовій агресії та часи відновлення. Ефективність убезпечення конкуренції на товарних ринках та рівність господарюючих суб’єктів, дотримання прав споживачів вимагають від держави створення дієвої моделі публічного управління. Автори поставили за мету дослідження вдосконалення інституційних і правових інструментів реалізації повноважень, як ключового органу державної влади у сфері захисту економічної конкуренції, пропонують наукове дослідження у якому здійснено аналіз правового статусу Антимонопольного комітету України, як визначального органу державної влади у системі реалізації державної конкурентної політики. За результатом дослідження правового статусу та компетенції Антимонопольного комітету України, з урахуванням існуючих світових практик організації та здійснення державного контролю із захисту конкуренції, визначено аспекти підвищення ефективності шляхи реформування Антимонопольного комітету України.
Міжнародна співпраця України в інформаційній сфері як об’єктивна потреба в умовах збройної агресії
Статтю присвячено дослідженню окремих питань посиленню рівня міжнародної співпраці України з міжнародними партнерами в умовах триваючої повномасштабної агресії. Автором досліджено загальне розуміння інтересів держави в інформаційній сфері, а також проаналізовано такі категорії, як «інформаційний простір» та «інформаційна сфера». Маючи сформований інформаційний простір, а також розвинену структуру інформаційної сфери, Україна використовує їх в межах реалізації власних інтересів як в середині держави, так і в межах зовнішніх відносин. Зазначена діяльність обумовлена наявністю інформаційного суверенітету та можливістю виступати рівноправним учасником міжнародних відносин. Наведено аргументи на користь того, що будь-який із видів безпеки, сукупність яких утворює національну безпеку України, містить інформаційну складову, руйнуючий вплив на яку здатний завдати шкоди іншим видам безпеки і ослабити рівень національної безпеки в цілому. Встановлено, що динаміка подій як внутрішньополітичного характеру, так і на світовій арені активізувала низку напрямів співробітництва, які у мирний час не були актуальними. Наслідки збройної агресії рф впливають не тільки на соціально-політичну ситуацію в Україні, але й на глобальні процеси у світі. При цьому від посилення окремих напрямів співробітництва, переважно пов’язаних із протидією інформаційним операціям та акціям представників держави агресора та системному і цілеспрямованому інформаційному впливі на світову спільноту, залежить не тільки військовий успіх України, але й майбутнє цивілізованої євроатлантичної спільноти. Міжнародні партнери України, за умови врахування її досвіду протидії агресії в інформаційній сфері, здатні мінімізувати негативний ефект від цілеспрямованого впливу держави-агресора на інформаційний простір та створити ефективний механізм реагування на найменші прояви таких зусиль. Зі свого ж боку Україна отримає додаткові ресурси в своїй боротьбі, що, безумовно, є важливим фактором на шляху до перемоги. І зазначені напрями міжнародного співробітництва в інформаційній сфері наразі є найпріоритетнішими.
Вплив практики Європейського суду з прав людини на правозастосовну діяльність в Україні: сучасний стан та перспективи
У статті аналізується значення судової правотворчості для забезпечення гнучкості та стабільності правової системи в умовах відсутності чи недосконалості нормативно-правової бази. Відсутність необхідних норм у національному законодавстві створює правові прогалини, які перешкоджають ефективному правозастосуванню та ускладнюють забезпечення справедливості в судових рішеннях. У таких випадках суди виконують активну правотворчу роль, застосовуючи прецедентне право, тлумачення та аналогію для заповнення правових прогалин. На основі порівняльного аналізу автори виділяють переваги судової правотворчості, зокрема її здатність адаптувати правову систему до нових суспільних викликів, забезпечувати ефективність правозастосування та уникати правових колізій. Водночас автори зазначають, що надмірне використання правотворчої функції може призвести до правової невизначеності та суб’єктивізму в рішеннях. Це підтверджується прикладами з різних правових систем, що демонструють як успішні, так і спірні випадки судового подолання прогалин у законодавстві. Авторами підкреслено, що для ефективного функціонування правової системи необхідний баланс між законодавчою та судовою правотворчістю. Такий підхід дозволяє забезпечити відповідність правових норм потребам суспільства, а також зміцнює принцип верховенства права. У статті наголошено, що судова правотворчість має здійснюватися на основі принципів правової визначеності та дотримання інтересів суспільства, що мінімізує ризики суб’єктивного тлумачення та нестабільності у правозастосуванні. Автори також звертають увагу на правові проблеми, пов’язані із застосуванням судової правотворчості в Україні, яка має змішану правову систему, та вказують на тенденцію переходу до використання прецедентного права. У висновках робиться акцент на важливості продовження досліджень судової правотворчості та удосконалення національної правової бази, що сприятиме сталому розвитку права в Україні.
практика Європейського суду з прав людини
case law of the European Court of Human Rights
Міжнародно-правові засади діяльності УВКБ ООН: сфери компетенції та інституційні обмеження
Управління Верховного комісара ООН у справах біженців є одним з ключових та найважливіших міжнародних органів, який забезпечує захист осіб, що вимушено залишили свої країни через переслідування за різними ознаками, збройні конфлікти, чи інші загрози. Діяльність цього органу ґрунтується на положеннях міжнародного права, зокрема Конвенції про статус біженців 1951 року, Протоколу 1967 року, Статуту Управління Верховного комісара ООН у справах біженців та численних резолюціях Генеральної Асамблеї ООН. У статті здійснюється правовий аналіз компетенції вищезазначеної організації, її міжнародно-правових механізмів впливу на міграційну політику та ролі у формуванні міжнародних стандартів та міжнародної практики захисту біженців. Особлива увага приділяється інституційним обмеженням, що виникають внаслідок добровільного характеру співпраці з державами, відсутності правозастосовчих повноважень та перешкод у реалізації мандата Розглядаються проблеми взаємодії із національними урядами, міжнародними організаціями та іншими структурами, а також оцінюється ефективність діяльності у кризових ситуаціях. У статті аналізуються сучасні виклики для організації, зокрема зростання національного суверенітету як аргументу для обмеження співпраці та використання механізмів міжнародного права для зміцнення її позицій у сфері захисту біженців.
Діалогічний підхід у професійній підготовці правника
У статті представлено обґрунтування цінності застосування діалогічного підходу у професійній підготовці, зокрема підготовці фахівців правничої сфери. Проаналізовано актуальність зміни педагогічної парадигми щодо взаємодії у освітньому процесі. Зазначено, що перегляд ролі діалогу у освітньому процесі обумовлений зміною поколінь, ціннісних орієнтирів, пошуком нових форм та методів комунікації, трансформацією свідомості у відповідь на виклики часу. Розкрито значущість навчального діалогу в освітньому процесі закладу вищої освіти, що полягає у формуванні комунікативної компетентності, спонуканні до взаємодії, пошуку оптимальних рішень, обміну думками.
Рецензія на індивідуальну монографію кандидата юридичних наук Годованика Євгена Валентиновича «Ефективність конституційно-правових норм: теоретико-методологічні аспекти»
Марцеляк О. В. Рецензія на індивідуальну монографію кандидата юридичних наук Годованика Євгена Валентиновича «Ефективність конституційно-правових норм: теоретико-методологічні аспекти» / О. В. Марцеляк // Вісник Маріупольського державного університету. Сер. : Право. – 2019. – Вип. 17. – С. 103.
Рецензия на монографию профессора Б. Г. Розовского «Рынок в ожидании эпохи социализма оцифрованной экономики»
Шелухин Н. Л. Рецензия на монографию профессора Б. Г. Розовского «Рынок в ожидании эпохи социализма оцифрованной экономики» / Н. Л. Шелухин // Вісник Маріупольського державного університету. Сер. : Право. – 2019. – Вип. 17. – С. 100-102.
Компетенція органів публічної влади у сфері використання та охорони лісового фонду: теоретико-методологічний аналіз
Стаття присвячена комплексному дослідженню теоретико-методологічних засад нормативного змісту компетенції органів публічної влади України у сфері використання та охорони лісового фонду у сучасних умовах європейської міждержавної інтеграції.. Розглянуто найважливіші ознаки адміністрування лісового фонду як ключового напряму діяльності сучасної держави з природоохорони та прирородокористування, проаналізовані повноваження державних органів та органів місцевого самоврядування щодо використання та охорони лісових ресурсів. Визначено, що в цілому можна визначити дві функціональні моделі адміністративно-правового забезпечення суб’єктами публічної влади використання та охорони лісового фонду в залежності від конкретної форми впливу на лісогосподарську галузь публічного управління: функції та повноваження, що випливають зі статусу держави як власника лісових ресурсів. The article is devoted to the complex research of theoretical and methodological foundations of the normative content of competence of public authorities of Ukraine in the field of use and protection of forest fund in the modern conditions of European interstate integration. bodies and local self-government bodies on the use and protection of forest resources. It is determined that there are two functional models of administrative and legal support for the use of the forest fund by the public authorities depending on the specific form of influence on the forest management sector of the public administration: functions and powers arising from the status of the state as the owner of forest resources.
Теоретичні підходи до визначення норм міжнародного права, що регламентують судочинство в господарських судах України
В умовах глобалізації світового господарства об’єктивуються та актуалізуються питання участі національних економік в системі міжнародного економічного співробітництва. Але така участь здійснюється у своєрідному вигляді, – управлінський алгоритм якого досить яскраво проявляється через надбання геоекономічної науки. In the conditions of globalization of the world economy issues of participation of national economies in the system of international economic cooperation are objectified and actualized. But such participation is carried out in a peculiar form, the managerial algorithm of which is quite clearly manifested through the heritage of geo-economic science.
О научных конференциях в области права и не только
В статье рассматриваются вопросы проведения научных конференций в области юриспруденции. Рассматривается классификация научных конференций, основные цели их проведения, выделяются основные этапы их проведения. Обращается внимание на проведение псевдонаучных конференций, приводятся и раскрываются их признаки. Вносятся предложения об унификации требований к проведению научных конференций, а так же их проведения только под эгидою Академии юридических наук Украины The article discusses the issues of conducting scientific conferences in the field of jurisprudence. We consider the classification of scientific conferences, the main objectives of their conduct, highlights the main stages of their conduct. Attention is drawn to pseudoscientific conferences, their signs are presented and disclosed. Proposals are being made on the unification of requirements for holding scientific conferences, as well as their holding only under the auspices of the Academy of Legal Sciences of Ukraine
единая электронная библиотека материалов конференций
a single electronic library of conference materials
Юридична природа та значення технологічної дисципліни в трудових правовідносинах
У статті досліджено поняття технологічної дисципліни, визначено її характерні риси та основні складові. В результаті дослідження розглянуто різні аспекти поняття «дисципліна праці» та проаналізовано особливості правової регламентації технологічного процесу виробництва. Виокремлено основні нормативні акти, які містять техніко-юридичні норми, та встановлено особливості юридичної відповідальності за порушення технологічної дисципліни в контексті трудової дисципліни. In the article the concept of technological discipline is investigated, its characteristic features and main components are determined. As a result of the research, various aspects of the concept of "discipline of labor" are considered and the peculiarities of the legal regulation of the technological process of production are analyzed. The basic normative acts containing the technical and legal norms are singled out, and the peculiarities of legal responsibility for violation of technological discipline in the context of labor discipline are established.
Місцеве самоврядування періоду Козацької доби (кінець ХV ст. -першої половини ХVII ст.)
Досліджено виникнення козацтва та функціонування органів козацького самоврядування (кін. ХV ст. -пер.пол. ХVII ст.). Висвітлено, що зібрання всіх без винятку козаків – рада (коло), була вищим органом влади на Запорозькій Січі. Чернецькою радою вона називалася тоді, коли козаки збиралися не за старшинською, а за власною ініціативою. Також на раду могли зібратися лише старшини, а в окремих випадках на коло могли запросити не все козацтво, а лише депутації від куренів. Існування ради не регламентувалося формальними правилами, традиційно коло скликалась щорічно 1 січня на Січі, для переобрання отамана та старшини, а в разі поточної потреби скликалися неординарні ради, які могли збиратися там де виникала така потреба. Рада була дорадчим органом, інструментом досягнення консенсусу, прийняття спільного рішення, яке ставало обов’язковим для спільноти, що його ухвалила. При ухваленні рішення рада розділялася на два кола – старшинське та чернетське, що обіймало чернь – простих людей. І дуже часто, коли чернетське коло одностайно приймало рішення, то старшині, навіть мимоволі, доводилось приставати на бік більшості. В ознаку прийняття рішення били в литаври та давали гарматні залпи. На повагу ради виносились найважливіші питання щодо життєдіяльності козацької громади, а саме: встановлення військового устрою, обрання виконавчих органів – отамана, старшини, питання війни та миру, проведення переговорів з послами інших держав. В особливо важливих справах рада ставала вищою судовою інстанцією. Визначено, що виконавчу владу в козацькій громаді обіймав кошовий отаман, який обирався загальним колом на один рік та мав потужний вплив на повсякденне життя Січі. Здійснювати виконавчу владу кошовому отаману допомагала козацька старшина – суддя, осавул, писар, яка обиралася задля виконання волі громади. Джерелом влади була не владолюбна старшина, а козацька спільнота, її воля. А відтак успіх керівництва залежав від здібності інтегруватися в спільноту, знати її потреби та видавати лише ті накази, які визнавались козаками та виконувались добровільно. Будь-який примус з боку старшини щодо виконання наказів козаками, або їх покори, був неможливий та протирічив би козацькій демократії. The occurrence of the Cossacks and the functioning of the Cossack self-government bodies (end of the fifteenth century - the first half of the seventeenth century) have been explored in the article. It has been highlighted that the summit of all Cossacks, without exception - a council (circle) - was the supreme body of power in Zaporizhian Sich. It was called by the Chernetsky council when the Cossacks did not gather by the will of starshina, but on their own initiative. Besides, only the starostas could meet on the council, and in some cases not all of the Cossacks could be invited to the circle, but only heads of kurins. The existence of the council was not regulated by formal rules; traditionally the circle was convened annually on January 1 in Sich, for the re-election of the ataman and starostas, and in the case of the current necessity, convoked extraordinary councils that could be convened where the request arose. The Council was an advisory body, an instrument for reaching consensus, and a joint decision, which became binding on the community that adopted it. When making a decision, the council was divided into two circles - the Starosta and the Chern’ (vulgus), which included people with the lowest common denominator, commoners. When the Chern’ circle unanimously made a decision, the Starostas, even involuntarily, had to come down in favour on the side of the majority. In order to demonstrate decision-making process, they beat the timbasl and gave cannon volleys. On behalf of the council, the most important questions concerning the life of the Cossack community were put forward, namely: the establishment of a military structure, the election of executive bodies - the ataman, the starosta, the questions of war and peace, negotiations with the ambassadors of other states. In particularly important cases, the council became the highest judicial authority. It has been determined that the executive power in the Cossack community was occupied by the ataman of Kosh, who was elected by the general circle for one year and had a powerful influence on the daily life of Sich. The Cossack starshina - a judge, an osavul, a pisar’ (clerk) who was elected for the purpose of fulfilling the will of the community - assisted in the exercise of executive power by the ataman. The source of power was not the ruling starshina, but the Cossack community, its will. Consequently, the success of the leadership depended on the ability to integrate into the community, to know its needs and to issue only those orders that were recognized by the Cossacks and were performed voluntarily. Any coercion on the part of the starshina for the execution of orders by the Cossacks, or their obedience, was impossible and contrary to the Cossack democracy.
Кваліфікація працівників як категорія трудового права
У статті досліджуються основні ознаки кваліфікації працівника та її значення для трудового права. Кваліфікація працівників розглядається як категорія трудового права; аналізуються окремі види трудових відносин, де кваліфікація працівників має суттєвий вплив на їх динаміку та на правовий статус працівників. Здійснюється загальний аналіз основних складових кваліфікації працівників поряд з іншими оціночними категоріями, що визначають їх професійний рівень. The article examines the main features of the qualification of an employee and its importance for labor law. Qualification of employees is considered as a category of labor law; some types of labor relations are analyzed, where the qualification of employees has a significant influence on their dynamics and on the legal status of employees. There is a general analysis of the main components of the qualifications of employees along with other rating categories that determine their professional level.
Оптимізація критеріїв оцінювання під час здійснення контролю за діяльністю судів (суддів)
З використанням наукових напрацювань щодо визначення, тлумачення понять ефективності, результативності, критеріїв, а також в сукупності з необхідністю дотримання принципу незалежності суду, аргументується точка зору про складність з методологічної точки зору розроблення об’єктивних критеріїв оцінювання, в тому числі кваліфікаційного оцінювання суддів чи претендентів на вакансію судді. В системному зв’язку з основними проблемами правозастосування згаданого органу суддівського врядування, здійснюється виокремлення та характеристика напрямків оптимізації критеріїв оцінювання під час здійснення контролю Вищою радою правосуддя за діяльністю судів (суддів) як елемент підвищення його ефективності. Using scientific knowledge to identify, interpret the concepts of effectiveness, efficiency, criteria, and in conjunction with the need to comply with the principle of court independence, argues the complexity of the methodological point of view to develop objective evaluation criteria, including the qualification of judges or applicants on the vacancy of a judge. Due to the systematic connection with the main problems of enforcement of the mentioned body of judicial administration, the directions of optimization of the evaluation criteria during the exercise of control by the High Council of Justice on the activity of the courts (judges) are distinguished and characterized as an element of improving its efficiency. It is emphasized that the critical evaluation of the activity of the High Qualifications Commission of Judges of Ukraine in expert, scientific and political circles is carried out, as a rule, selectively, in terms of specifics, problems of realization of one or another aspect of administrative powers by a given body of judicial administration. However, quite often only the disadvantages, poor quality, manipulability, opacity of work are singled out, and the development of directions of optimization of evaluation criteria during the implementation of appropriate control is practically not carried out. It is noted that the Public Council of International Experts, the Public Council of Integrity, other members of the public will also be able to use standardized formats to adhere to the requirements of judicial ethics for integrity, to gather materials and evidence, to formulate malpractice assumptions, in its own supervisory activities over judges. commission of judges in the evaluation of the person. It is proposed to establish three criteria for qualification assessment: 1) professional competence; 2) motivational-psychological, communication-cognitive competence; 3) professional ethics and integrity.
Вища кваліфікаційна комісія суддів України
High Qualifications Commission of Judges of Ukraine
Спеціальна техніка правоохоронних органів: поняття та система
У статті висвітлюється роль і місце спеціальної техніки у правоохоронній діяльності як міждисциплінарної категорії юридичної науки. Для визначення обсягу поняття «спеціальна техніка правоохоронних органів» вибираються критерії: семантика словосполучення та система. Систему спеціальної техніки правоохоронних органів складають елементи, до яких входять загальні положення та галузі спеціальної техніки. The article highlights the role and place of special technology in law enforcement as an interdisciplinary category of legal science. To determine the scope of the notion “special technique of law enforcement agencies”, the criteria are chosen: the semantics of the phrase and the system. Special equipment of law enforcement agencies is considered as a combination of special equipment and methods of their legitimate use in order to fulfill the tasks assigned to law enforcement agencies. The system of special equipment of law enforcement agencies consists of elements, including general provisions and areas of special equipment.
Аналіз сучасного стану системи охорони інтелектуальної власності в Україні
Україна, визначаючи свій вектор подальшого економічного розвитку в сучасному геоекономічному просторі у жорстких умовах ринкової економіки, наголосила на інноваційному шляху, який для нашої країни, виходячи з її потенціалу, є не тільки реальним, але й фактично єдиним у сучасних умовах переходу розвинених країн світу від економіки індустріального типу до постіндустріальної економіки. Забезпечення конкурентоздатності економіки та досягнення успіху Україною на інноваційному шляху її розвитку вже неможливо без ґрунтовного осмислення сучасного стану такого впливового чинника економіки, як інтелектуальна власність. Разом з тим, економіку України вже неможливо уявити і без надійної системи правової охорони інтелектуальної власності. Забезпечення надійного захисту інтелектуальної власності в України останнім часом набула значної актуальності. Від її ефективного вирішення у великій мірі залежить збереження та примноження інтелектуального потенціалу, культурної спадщини, міжнародного авторитету, а також покращення загальної криміногенної ситуації в нашій державі. У статті досліджено проблематику та сучасний стан охорони інтелектуальної власності в Україні. Здійснено аналіз основних проблем та виявлено основні шляхи подолання негативної ситуації, пов’язаної із захистом творчої діяльності населення України. Ukraine, defining its vector of further economic development in the modern geo-economic space in the harsh conditions of a market economy, emphasized on an innovative way, which is not only real for our country, but also virtually unique in the modern conditions of transition of the developed countries of the world from industrial economies to post-industrial economies. It is no longer possible to ensure the competitiveness of the economy and the success of Ukraine on the innovative path of its development without a thorough understanding of the current state of such an influential factor of the economy as intellectual property. However, the economy of Ukraine can no longer be imagined without a reliable system of legal protection of intellectual property.Providing reliable protection of intellectual property in Ukraine has recently become very relevant. Тhe effective preservation and enhancement of intellectual potential, cultural heritage, international authority and the improvement of the general criminal situation in our country depends to a large extent on its effective solution. The article deals with the problems and the current state of intellectual property protection in Ukraine. The analysis of the main problems is realized and the main ways of overcoming the negative situation connected with the protection of creative activity of the population of Ukraine are revealed.
Реституція як засіб захисту цивільних прав та інтересів
У статті розглянуто окремі проблемні питання правової природи реституції як цивільно-правової категорії. Акцентовано увагу на тому, що не дивлячись на багаторічну дискусію щодо з’ясування суті реституції, науковці й до сьогодні не досягли згоди з приводу того, чим є реституція: відповідальністю за скоєння цивільного правопорушення, санкцією чи є специфічним засобом захисту цивільних прав та інтересів. Доведено, що реституція не є відповідальністю та санкцією за скоєння цивільного правопорушення, а отже її необхідно відносити до засобів захисту цивільних прав та інтересів. The author of the article considering one of the pressing issues that exists today in the science of civil law – the clarification of the legal nature of restitution as a civil law category. It has been established that, despite the long history of this concept, scientists still have not a common view of its legal nature. Some scientists view restitution as a responsibility for committing a civil offense, others view it as a sanction, while others view it as a means of protecting civil rights and interests. In the work proved that it is wrong to consider restitutionary relations as civil liability, and invalid transactions as a violation. This conclusion follows from the fact that the impugned transaction can be appealed only by a certain circle of persons, and before that it is recognized as valid and must be executed. Established that the current jurisprudence in Ukraine also does not depart from the interpretation of the concept of restitution from its doctrinal and legal definition. It can be said that, in the majority of cases, the jurisprudence, in the presence of law and relevant doctrine, does not deviate from them, that is, it has no constitutional significance. Drawn attention that restitution is a set of legal norms which, within the concept of compensation (property cover) in civil law, have the function of restoring the previous legal and factual status of the parties to the transaction as a substantive consequence of its invalidity. Based on the study, the author concluded that since restitution is not a form of liability, recognizing restitution as a universal remedy does not diminish its essence as a way of compensating for the damage caused. Given that restitution is not a measure of responsibility, there are grounds to refer it as a means of protecting civil rights and interests.
Організаційно-правові засади співробітництва суб’єктів військового управління України і Європейського Союзу
У статті проаналізовано організаційно-правові засади співробітництва суб’єктів військового управління України і Європейського Союзу. Наведено розгорнуту характеристику практики реалізації договірних зобов’язань між сторонами з питань забезпечення миру та регіональної безпеки у Європі. Акцентовано увагу на недоліках національного законодавства України про Збройні Сили в частині недосконалості правової регламентації можливостей суб’єктів військового управління налагоджувати співпрацю з аналогічними структурами Європейського Союзу. The article analyzes organizational and legal principles of cooperation between military administration subjects of Ukraine and the European Union. The detailed description of practice of treaty obligations realization between the parties on peace and regional security maintenance in Europe is presented. The practice of implementing the provisions of the Association Agreement between Ukraine and the European Union, the European Atomic Energy Community and their member states in the sphere of cooperation on peace and security is analyzed. The attention is paid to the downsides of the national legislation of Ukraine on the Armed Forces concerning the shortcomings of the legal regulation of capabilities of military administration subjects to establish cooperation with similar structures of the European Union. It is proposed to supplement the current legislation of Ukraine with provisions that would contribute to the extension of competence of the military administration subjects to establish administrative cooperation with military structures of the EU. In particular, the article grounds the expediency of expanding the list of conceptual principles of the Armed Forces of Ukraine activity, taking into account the expediency of close cooperation of the Armed Forces of Ukraine with the North Atlantic Treaty Organization and the European Union on peace and security on the world. Such a step will provide stability to the legal basis of Ukraine's strategical partnership with NATO and will contribute to optimizing the administration of the processes of reforming and modernizing the entire defence and security sector of the state.
Актуальні проблеми розвитку адміністративно-правових відносин у сфері охорони здоровя (в умовах реформи)
У статті автором окреслено актуальні проблеми розвитку адміністративно-правових відносин у сфері охорони здоров’я, які пов’язані з реформуванням останньої. Встановлено, що для розв’язання таких проблем, та відповідно підвищення ефективності функціонування частково оновленої системи охорони здоров’я необхідно: раціоналізувати кадровий склад (персонал) сфери охорони здоров’я; вирішити ряд питань трансплантації анатомічних матеріалів донора-трупа, зокрема у частині надання дозволу на провадження такої процедури; удосконалити процедуру перереєстрації лікарських засобів; запровадити та реалізувати низку комплексних державних цільових програм щодо необхідності самостійного збереження та підтримання власного здоров’я (охорона здоров’я кожного окремого індивідуума) та об’єктивного інформування про них. The objective of the article is to highlight the problems that adversely affect the development of administrative and legal relations in the health care sector and that need to be addressed in the context of the reform of this area. The author of the article has emphasized that health care reform requires the introduction and implementation of measures aimed at comprehensive solution of problems related to the provision of medical care, as opposed to resolving certain issues at the surface level that will not produce the expected results. The relevant problems of perspective development of administrative and legal relations in the health care sector (in terms of the reform) have been outlined: formation of personnel (staff) in the health care sector; transplantation of anatomical donor-corpse materials in part of granting permission for such a procedure; shortcomings of organizational and legal aspects of the implementation of the terms of the procedure for re-registration of medicinal products; the lack of effective public and legal mechanisms to promote the health care of each individual, etc. It has been established that the development of administrative and legal relations in the health care sector should ensure the solution of urgent issues of administrative and legal nature, including: 1) rationalization of the personnel (staff) of the health care sector; 2) addressing specific issues of transplantation of anatomical donor-corpse materials in part of granting permission for such a procedure; 3) improvement of the procedure for re-registration of medicinal products; 4) carrying out comprehensive target-oriented state programs on the need for self-preservation and maintenance of their own health (health care of each individual) and objective informing about them. At the same time, elimination of the identified problems, including through the suggested methods, will not be able to ensure the successful implementation in order to update the functioning of the health care system, and therefore the raised problem remains relevant.
СОЦІОЛОГІЗАЦІЯ ПРИРОДНОГО ПРАВА: ДО ПИТАННЯ ПРО СУМІСНІСТЬ ТИПІВ ПРАВОРОЗУМІННЯ
У статті досліджено поширену тенденцію обґрунтування концепту природного права в межах емпіричних соціокультурних та антропологічних чинників з метою позбавлення його метафізичного характеру, що відповідає соціологічній методології. Увага акцентується на тезисі про принципову сумісність концепцій природного та соціологічного права, який, на думку автора, є хибним, що намічає відповідну мету роботи в напрямках доведення формальнологічної та методологічної несумісності вказаних концептів, а також неспроможності соціологічної інтерпретації природного права вирішити проблему браку довіри до нього. Увагу зосереджено на нездатності соціологічної методології вирішити проблему етичного обґрунтування правильності правових норм та поведінки, що виразно виявляється в проекціях легітимності та цінностей. Підкреслено, що етичні засновки права не виводяться із фактичного стану і вимагають абсолютних цінностей, які мають трансцендентну (метафізичну) природу. Висновується, що природне право та соціологічне право є порівняними але логічно не сумісними концептами, оскільки вони утворюються за протилежними сутнісними ознаками, які зумовлюють протилежність елементів, що складають їх обсяги. Крім того, розглянуті поняття та концепції протилежні за онтологічними принципами походження і сутності, а також за пізнавальними ідеалами, що утворюють принципи їх методології. В сукупності це дозволяє наполягати на протилежності їх природи. Втім, їх протилежність не виключає взаємодоповнюваність у виконанні методологічної справи, яку вони роблять, хоча і по-своєму. Тому наявність прогалин у знаннях щодо онтологічних підстав теорії природного права, не є причиною відмови від її інструментальних можливостей в якості ціннісного мірила щодо норм, які встановлені людьми. Для відновлення довіри до природного права його соціологізації виявляється не достатньо, оскільки емпірична методологія соціологізму створює лише ілюзію вирішення проблеми виправдання етичних засновків правопорядку, яку концепція природного права вирішує іншим пізнавальним шляхом.
ФОРМИ ТА НАПРЯМИ АНАЛІТИЧНОЇ РОБОТИ ПІД ЧАС ПРОВЕДЕННЯ СЛІДЧИХ (РОЗШУКОВИХ) ДІЙ У КРИМІНАЛЬНИХ ПРОВАДЖЕННЯХ ЩОДО ЗЛОЧИНІВ ЕКОНОМІЧНОЇ СПРЯМОВАНОСТІ
Стаття присвячена аналізу основних форм та напрямів аналітичної роботи під час проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальних провадженнях щодо злочинів економічної спрямованості. У статті звернута увага на важливості аналітичної складової слідчої діяльності на сучасному етапі, зокрема під час підготовки та проведення слідчих (розшукових) дій. Наголошено, що практикою сформовані типові організаційно-тактичні моделі проведення слідчих дій, зокрема обшуків. Відзначено, що, наразі, аналітична робота частково замінює інформаційну складову розслідування, котра забезпечувалась завдяки використанню конфіденційного співробітництва. Детально проаналізовані особливості аналітичної роботи під час підготовки до проведення обшуку у кримінальних провадженнях щодо злочинів економічної спрямованості. Сформульований перелік аналітичних задач, які вирішуються на даному етапі. Охарактеризовані елементи, які є пріоритетними для аналітичних досліджень на підготовчому етапі проведення обшуків. Визначені форми та напрями використання аналітичної роботи під час безпосереднього проведення обшуків. Акцентована увага на важливості проведення аналітичної роботи під час планування серії обшуків у межах одного кримінального провадження. Виокремлені основні функції аналітичної роботи під час проведення обшуків. Виокремлені та охарактеризовані основні функції аналітичної роботи під час проведення допитів, зокрема запропоновані моделі допитів. Звернута увага на ролі аналітичної роботи для конкретизації предмета допиту у частині деталізації системи запитань у кореляції із використаною технологією злочинної діяльності, яка встановлена або змодельована аналітиками, які здійснюють інформаційно-аналітичну підтримку розслідування кримінального провадження.
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ РОСІЙСЬКОЇ ФЕДЕРАЦІЇ ЗА ЗЛОЧИНИ, СКОЄНІ НА ТЕРИТОРІЇ УКРАЇНИ
ООН неодноразово засуджувала російську агресію та спроби незаконної анексії української території, визнавала акт агресії з боку російської федерації проти України (резолюції «Агресія проти України» від 2 березня 2022 року, «Територіальна цілісність України: захист принципів Статуту ООН» від 7 жовтня 2022 року). Попри відкрите засудження політики російської федерації та її вторгнення на територію незалежної держави з боку цивілізованого світу, країна-агресор дотепер продовжує переслідувати свої жорстокі цілі, які суперечать будь-яким приписам міжнародного права, міжнародного гуманітарного права. Щоденно права цивільного населення, закріплені Женевськими конвенціями, демонстративно порушуються, зокрема, шляхом постійних масованих атак, цілями яких є саме об’єкти цивільної інфраструктури. Міжнародне правове співтовариство неймовірно рішуче налаштоване забезпечити можливість притягнення РФ до відповідальності за злочини, скоєні на території Україні. У статті аналізуються форми матеріальної та нематеріальної відповідальності, які застосовуються та можуть бути застосовані до Російської Федерації як держави-агресора, практика застосування санкцій, вимоги позовних заяв України проти РФ, що подані до міжнародних юрисдикційних органів (Міжнародного суду ООН, Міжнародного трибуналу з морського права, Європейського суду з прав людини), зміст і наслідки прийнятих рішень. Робиться висновок, що звернення до міжнародних юрисдикційних органів не стосується встановлення факту агресії з боку РФ, вирішення питання про форми, розмір відповідальності держави-агресора. Доводиться, що наказ Міжнародного суду ООН про застосування тимчасових заходів є обов'язковими згідно з міжнародним правом, що покладає на держави-сторони спору чіткі юридичні зобов’язання і порушення якого «передбачає зобов’язання здійснити відшкодування в належній формі». Питання виконання державою наказу та відшкодування в належній формі розглядаються Судом у рішенні по суті справи. Неможливість попередження військової агресії проти України, часткове обмеження цієї держави шляхом застосування санкцій, дають підстави вважати, що наявні способи та механізми міжнародно-правової відповідальності є недостатніми. Саме тому на дипломатичному рівні Україною повинні створюватися нові способи обмеження та притягнення до відповідальності росії як держави та її окремих громадян, причетних до керівництва та виконання злочинів, вчинених на території України.